Справа № 480/4058/24
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 р. Справа № 480/4058/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2024, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 03.06.24 по справі № 480/4058/24

за позовом ОСОБА_1

до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання протиправним та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Сумського окружного адміністративного суду через представника 17.05.2024 звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування постанови ВП №50246589 від 04.12.2018 року про стягнення виконавчого збору ОСОБА_1 , винесену державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції і Сумській області по виконавчому листу №751/8617/15-ц, виданий 12 листопада 2015 року.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування постанови - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач дізнався про порушення свого права коли отримав, в межах розгляду іншої адміністративної справи №480/3274/24 за позовом ОСОБА_1 до Ковпаківськоговідділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності незаконною, клопотання про долучення доказів, датоване 14.05.2024 року, додатками до якого були копії матеріалів виконавчого провадження. Ознайомитись з даними матеріалами позивач не мав можливості, так як за повідомленням ДВС матеріали виконавчого провадження були знищені. Дізнатись про те, що постанова про стягнення виконавчого збору була винесена за відсутності виконавчого документа про стягнення основної суми боргу (виконавчий лист повернуто 14.11.2018 року, а поставу про стягнення виконавчого збору було винесено 04.12.2018 року) можливо було лиши після ознайомився в матеріалами. І з цими матеріалами позивач ознайомився лише 14.05.2024 року.

Позивач наголошує, що обставини які зумовили причини звернення до суду після спливу десятиденного строку є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення позивача, що оскаржує рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами: відповіддю Ковпаківський відділ державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції датованою 14.05.2024 року, якою надана копія матеріалів виконавчого провадження та рішенням суду по справі №480/2501/24, яким встановлено факт знищення матеріалів виконавчого провадження № 50246589.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 21.05.2024 позовну заяву було залишено без руху з наданням 10-денного строку позивачу для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії такої ухвали. Зокрема, позивача було зобов`язано надати суду:

- заяву із зазначенням в ній власного письмового підтвердження позивача про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- заяву про поновлення строку на звернення з цим позовом до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку, з наданням відповідних доказів на підтвердження цих обставин.

Представнику позивача адвокату Гриценку Борису Миколайовичу, як особі, що подала позовну заяву до суду, на виконання вимог ч.6 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалу суду від 21.05.2024 про залишення позовної заяви без руху було направлено через систему Електронний суд та отримано ним 21.05.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Тобто, з урахуванням ч.1 ст.120 Кодексу адміністративного судочинства України, представник позивача у строк до 31.05.2024 включно мав право усунути зазначені в ухвалі суду від 21.05.2024, недоліки.

Так, у порядку усунення недоліків позовної заяви представник позивача адвокат Гриценко Борис Миколайович, подав до суду 23.05.2024 заяву про поновлення строку на звернення із позовом до суду, в якій просив визнати причини пропуску на подання позову поважними та поновити такий строк. Зокрема вказав, що предмет та підстави позову у справі №480/3274/24 та предмет та підстави цього позову є різними. Під час розгляду справи №480/3274/24 відповідачем до матеріалів справи були долучені копії матеріалів виконавчого провадження ВП50246589 (яке було знищене), на підставі яких було прийнято оскаржувану постанову. Таким чином, позивач не мав можливості ознайомитись з підставами прийняття оскаржуваної постанови. Про незаконність її прийняття дізнався лише 14.05.2024 року. Дізнатись про те, що постанова про стягнення виконавчого збору була винесена за відсутності виконавчого документа про стягнення основної суми боргу (виконавчий лист повернуто 14.11.2018 року, а постанову про стягнення виконавчого збору було винесено 04.12.2018 року) можливо було лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, які були знищені.

Крім того, на всіх постановах відсутні ідентифікатори доступу, що позбавляє позивача ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження ВП №50246589 через АСВІІ.

Також відмітив, що Сумським окружним адміністративним судом у справі №480/2501/24 було прийнято рішення від 15.04.2024 про відмову у задоволенні позову, яким встановлено, що « 26.03.2024 представник позивача звернувся до Ковпаківського ВДВС у м. Сумах СХ МРУМЮ із заявою про скасування постанови ВП №50246589 від 04.12.2018 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 та закриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору».

Також представник позивача адвокат Гриценко Борис Миколайович, на виконання ухвали суду від 21.05.2024 подав до суду заяву з підтвердженням, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про поновлення строку та повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що заява про поновлення строку звернення до суду не містить інформації про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів для своєчасного подання позовної заяви до суду в межах встановлених законом строків, які були б об`єктивними та не залежали від волевиявлення сторони, а тому вказані представником позивача причини пропуску строку звернення з позовом до суду не приймаються судом до уваги, а зазначені у заяві підстави не можуть бути розцінені поважними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Разом з цим, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка має об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Статтею 287 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Питання застосування строку звернення до суду неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом, зокрема, у справах № 240/12017/19, № 360/3999/20 (постанова від 06 грудня 2021 року), № 320/1855/21 (постанова від 16 грудня 2021 року) та № 420/2764/21 (постанова від 11 листопада 2021 року), №320/9598/22) (постанова від 03 серпня 2023 року), де Верховний Суд зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого чинним законодавством строку.

У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19). Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. До того ж, Верховний Суд зазначав (від 12.09.2019 у справі № 160/1383/19, від 31.03.2021 у справі № 640/2371/20, 10 лютого 2023 року, у справі №461/10111/21, від 10 лютого 2023 року у справі № 640/20580/20), що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом".

Крім того, Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі №487/3042/16-а, від 13 грудня 2021 року у справі № 473/3711/16-а, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом. Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Колегія суддів зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що лише посилання представника позивача на те, що позивач не мав можливості ознайомитись з підставами прийняття оскаржуваної постанови, що відмінні від тих, які були підставами позову в інших справах (№480/2501/24, №480/3274/24), не можуть бути визнані поважними причинами строку, оскільки початок відліку строку у розумінні ст.287 КАС України пов`язано насамперед із подією коли особа дізналася про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що позивач дізнався про оскаржувану у цій справі постанову 26.03.2024 звернувшись до Ковпаківського ВДВС у м. Сумах СХ МРУМЮ із заявою про скасування постанови ВП № 50246589 від 04.12.2018 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 та закриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору, у той же час, позивачем не наведено обставин, та не надано жодного доказу на підтвердження таких обставин, за яких позивач об`єктивно був позбавлений можливості ознайомитися починаючи з 26.03.2024 з матеріалами виконавчого провадження чи їх копіями з АСВП (у разі знищення) з метою встановлення підстав прийняття оскаржуваної постанови та відповідно і обрання належного способу захисту.

Таким чином,колегія суддів вважає, що невчинення зі сторони позивача активних дій щодо підстав прийняття оскаржуваної постанови та відповідно і звернення до суду у визначені законодавством строки свідчить про відсутність волевиявлення позивача на своєчасне звернення до суду.

Посилання на те, що в оскаржуваній постанові відсутній ідентифікатор доступу до АСВП не змінює той факт, що з 26.03.2024 позивач знав про оскаржувану постанову та міг особисто чи через уповноваженого представника звернутися до відповідача із заявою про отримання всіх копій матеріалів виконавчого провадження, в межах якого винесено оскаржувану постанову для обрання належного способу захисту. Доказів наявності обставин, які перешкоджали вчиненню таких дій ні позивач, ні його представник до суду не надано.

Колегія суддів наголошує, що обрання способу захисту порушеного права є суб`єктивним правом кожної особи, на яку покладається тягар відповідальності за неправильно обраний спосіб захисту і за всі наслідки пов`язані з цим. У цьому випадку позивач був вільний у виборі способу захисту свого порушеного права і скористався тим, який вважав найбільш прийнятним. А тому обрання особою в іншій справі неналежного способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах не є поважною причиною пропущення позовної давності у цьому випадку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 9901/210/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1). Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2).

Відповідно до п.п. 1, 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п.1); у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (п.9).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відсутність у заяві позивача належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали звернення до суду з позовом у межах строку встановленого КАС України і не залежали б від волі позивача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано повернув позовну заяву.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 року по справі № 480/4058/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 по справі № 480/4058/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський