Справа № 570/999/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 570/999/24 пров. № А/857/10700/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Гінди О.М.,

при секретарі судового засідання: Березюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 квітня 2024 року у справі № 570/999/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (головуючий суддя першої інстанції Таргоній М.В., місце ухвалення м. Рівне, час ухвалення 12:27, дата складання повного тексту 15.04.2024),

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 лютого 2024 року о 14 год. 37 хв. Інспектор Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради Тудзьо Р.В. виніс повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки до постанови серії RVN № 032065. Згідно повідомлення до постанови серії RVN № 032065 особа, яка керувала транспортним засобом Ford Focus д.н.з. НОМЕР_1 в м. Рівне вул. 16-го Липня, 2. здійснила стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.35 «Стоянка заборонена», чим порушено п.3.35 додатку 3 розділу 33 ПДР України та ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає, що постанова RVN № 032065 від 19.02.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, оскільки в його діях як власника транспортного засобу відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справа підлягає закриттю. У зв`язку із цим ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом.

Рівненський районний суд Рівненської області вказаний позов задовольнив частково: ухвалив змінити постанову серії RVN № 032065 від 20.02.2024 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, виключивши вказівку про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., та вказати про застосування ст. 22 КУпАП - при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Департамент муніципальної варти Рівненської міської ради (далі Департамент) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 квітня 2024 року у справі № 570/999/24, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні повної заяви ОСОБА_1 відмовити. Зокрема апелянт вважає, що приймаючи рішення про звільнення порушника від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП, суд першої інстанції вийшов за межі своєї компетенції, тим самим втрутившись в дискреційні повноваження відповідача, що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства. У цій справі здійснювався розгляд скарги на постанову в справі про адміністративне правопорушення, a не про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, при цьому відповідно до норм КАС України суд не був наділений повноваженнями звільняти особу від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення, позаяк сфера застосування статті 22 КУпАП поширюється саме на орган, уповноважений вирішувати справу.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 квітня 2024 року у справі №570/999/24 без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання на офіційну електронну адресу, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.5 ст. 286 КАС України).

Відповідачем було заявлено клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку неможливістю прибути в судове засідання та відхилення судом клопотання про проведення судового засідання в режимі відоеконференції.

Однак, з врахуванням наведених вище положень ч. 3 ст. 268 КАС України та того, що справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності щодо притягнення до адміністративної відповідальності відносять до термінових адміністративних справ, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Крім цього, явка представника відповідача в судове засідання обов`язковою судом не визнавалась та апелянт не надсилав, не надавав суду додаткових пояснень по суті поданої апеляційної скарги для урахування під час розгляду справи та нових доказів для дослідження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено і з матеріалів справи слідує, що 19.02.2024 року відповідачем винесено постанову серії RVN № 032065, згідно якої 19.02.2024 року о 14 год. 37 хв. на вул. 16 липня в м. Рівне, Рівненської області, ОСОБА_1 , який керував автомобілем Ford Focus д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги дорожнього знаку 3.35 «Стоянка заборонена», чим порушив п. 3.35 додатку 3 розділу 33 ПДР України та ст. 16 Закону України «Про дорожній рух». Згідно із цією постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково, скасував оскаржувану у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності й обмежитись усним зауваженням.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до п.3.35 додатку 3 розділу 33 ПДР України, зона дії знака «Стоянка заборонена» - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаку поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.

Із фототаблиці, долученої до відзиву, встановлено, що водій вказаного автомобіля здійснив зупинку на ділянці дороги, на яку поширюється дія дорожнього знаку 3.35 «Стоянка заборонена», тобто у спосіб, що не відповідає вимогам п. 3.35 додатку 3 розділу 33 ПДР України.

Отже, доводи позивача про недоведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення спростовується відомостями із фототаблиці, відповідно до якої водій автомобіля Ford Focus д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 здійснив стоянку у зоні дії дорожнього знаку 3.35 «Стоянка заборонена».

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові не оскаржується, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині.

Водночас, колегія суддів зазначає наступне. Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем не надано доказів урахування вказаних вище обставин.

Разом з тим, ураховуючи відомості про особу, яка згідно даних матеріалів справи раніше до відповідальності не притягувалася, його матеріальний стан, наслідки вчиненого, ставлення особи до таких наслідків, що у сукупності вважається можливим визнати пом`якшуючими обставинами, та у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість звільнення позивача від адміністративної відповідальності й обмежитись усним зауваженням.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, беручи до уваги обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції за можливе змінити постанову серії RVN №032065 від 19.02.2024 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, виключивши з неї вказівку про адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн та застосувати ст. 22 КУпАП.

Отже, судом першої інстанції ухвалене рішення з урахуванням п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України, змінено захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15 квітня 2024 року у справі №570/999/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Л. Я. Гудим
О. М. Гінда
Повне судове рішення складено 09.07.2024