Справа № 120/15502/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 липня 2024 р. Справа № 120/15502/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року у справі №120/3270/19-а відповідачем поновлено виплату його пенсії з 08.04.2019 року. Після виконання вказаного рішення суду відповідач здійснює позивачеві виплату пенсії в сталому розмірі 736,83 грн., тобто без проведення індексації пенсії. Не погоджуючись з бездіяльністю органу пенсійного фонду щодо перерахунку пенсії відповідно до ст. 42 Закону України " Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову.

Відповідач зазначає, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року в справі № 120/3270/19-а позивачу було поновлено виплату пенсії за віком з 08.04.2019 року відповідно до Закону №1058. Розмір пенсії обчислено із страхового стажу згідно з поданими до заяви про поновлення пенсії документами. Відтак розмір пенсійної виплати визначається на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого на час поновлення виплати пенсії, а саме 736,83 грн. з 08.04.2019 р. по теперішній час.

Таким чином, судовим рішенням надавалась оцінка спірним правовідносинам щодо виплати пенсії позивача саме з 08.04.2019 року, тобто предметом розгляду у вказаній справі були правовідносини, які існували на момент розгляду справи по суті. Рішенням суду не визначено порядок проведення перерахунку пенсії та не встановлювався розмір виплачуваної пенсії. Тобто, у разі не визначення судом порядку проведення перерахунків в подальшому, застосовуються норми законодавства, які були чинні на час, з якого проводився минулий перерахунок.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначається, що будь-який пенсіонер має право на гарантований законом щорічний перерахунок пенсії. Відповідач визнає, що такого перерахунку після поновлення виплати пенсії позивачеві на виконання судового рішення не здійснює, тим самим порушує його гарантоване законом право. Виходячи з викладеного представник просить задовольнити позовні вимоги.

З`ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 2011 року проживав на території України в м. Іллінці Вінницької області та отримував пенсію по інвалідності ( у розмірі пенсії за віком ) у відповідності до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 08.09.2017 PU 189675 року, позивачу оформлено виїзд на постійне проживання до країни Ізраїль.

Атестатом № 49251 стверджено, що позивачу з 30.06.2011 року припинено виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне проживання до країни Ізраїль.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року у справі №120/3270/19-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії та виплатити її з 08.04.2019 року.

При цьому судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, які стосувалися проведення індексації пенсії позивача, адже такі, на думку суду, були пред`явлені передчасно. Так, у вказаному рішенні судом зазначено, що "... Вимога щодо проведення індексації при поновленні виплати пенсії також не підлягає задоволенню з огляду на те, що порядок індексації та перерахунку пенсій визначений ст. 42 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV. Однак, питання розміру виплати пенсії, як і визначення базового місяця, належить до компетенції органу Пенсійного фонду при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. Отже, звернення до суду з такими вимогами є передчасними, оскільки задоволення позову в цій частині свідчитиме про вирішення спору, який ще не виник, що суперечить засадам адміністративного судочинства."

Після виконання вказаного рішення суду відповідач з 08.04.20219 року здійснює позивачеві виплату пенсії в сталому розмірі 736,83 грн.

04.09.2023 року представник позивача звернулась до відповідача із запитом щодо здійснення позивачеві у період з 08.04.2019 року щорічного перерахунку пенсії за віком.

Листом від 05.09.2023 року відповідач повідомив представника позивача про те, що відповідні перерахунку позивачеві не проводились, оскільки резолютивною частиною рішення суду у справі №120/3270/19-а не передбачено зобов`язання органів Пенсійного фонду України щодо здійснення перерахунків пенсії. Відтак, правові підстави для проведення перерахунків пенсії позивача відсутні.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 якого виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 51 Закону№ 1058-IV під час перебування пенсіонера за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Слід зазначити, що договір між Україною та Ізраїлем в галузі пенсійного забезпечення не укладено.

Приписами ч. 1 ст. 7 Закону № 1058-IV визначено, що загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Як зазначено у ст. 1 Закону № 1058-IV, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Згідно з абз. 8 ч. 2 ст. 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

За нормами ст. 7 цього ж Закону пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Частиною 1 ст. 27 Закону України Закону № 1058-IV передбачено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп * Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Положеннями ч. 2 ст. 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV в редакції, що діяла на час поновлення виплати позивачеві пенсії за віком, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Виходячи з вимог Конституції України і вищенаведених положень законів пенсія позивача не може бути меншою встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому слід зазначити, що з дня поновлення виплати пенсії (з 08.04.2019 року) позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно з вимогами Закону № 1058-IV; будь-яких обмежень прав пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду, наведеним Законом не встановлено.

Водночас судом встановлено, що позивачеві пенсія виплачується у розмірі меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Законами про Державний бюджет України на відповідні роки передбачається зростання мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим пенсійний орган повинен здійснювати перерахунок пенсії з урахуванням мінімального розміру пенсійних виплат для непрацюючих пенсіонерів, а тому посилання відповідача на відсутність у судовому рішенні від 02.12.2019 року у справі № 120/3270/19-а зобов`язання органів Пенсійного фонду України щодо здійснення перерахунків пенсії позивача є безпідставними.

Із наведеного слідує, що перерахунок пенсій має здійснюватися пенсійним органом самостійно за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Підвищення пенсій шляхом проведення індексації відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється на підставі ч. 2 або ч. 3 ст. 42 Закону № 1058-IV.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.

Механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, визначено Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 124 від 20 лютого 2019 року «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» передбачено, що у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році" від 01 квітня 2020 року № 251 у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.

Згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" від 20 лютого 2019 року № 124, установлено:

- у 2021 році перерахунок пенсій згідно з Порядком, затвердженим цією Постановою, проводиться з 1 березня із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11 згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 127 від 22 лютого 2021 року.

- з 1 березня 2022 року перерахунок пенсій згідно з Порядком, затвердженим цією Постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14 згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 118 від 16 лютого 2022 року;

- з 1 березня 2023 р. перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197.

Як зазначалося вище, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року у справі №120/3270/19-а Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язано поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 08.04.2019 року.

На виконання цього рішення суду відповідачем поновлено виплату пенсії позивачеві з 08.04.2019 року, водночас відповідач здійснює виплату пенсії в сталому розмірі 736,83 грн.

Однак суд вважає, що такі дії відповідача суперечать положенням чинного законодавства, зокрема приписам ст. 27, 28 та 42 Закону № 1058-IV, а також нормам ст. 46 Конституції України, оскільки здійснення виплати позивачу пенсії в сталому розмірі 736,83 грн. порушує гарантоване право позивача на належний соцільний захист для забезпечення усіх необхідних потреб.

До таких висновків суд дійшов з огляду на те, що судом у справі №120/3270/19-а не визначався розмір пенсії, який підлягає поновленню та виплаті; також не встановлювалась й заборона на здійснення масового перерахунку пенсії після її поновлення тощо.

Більше того, положеннями пенсійного законодавства не передбачено повноважень пенсійного органу діяти саме таким чином ( виплачувати пенсію у сталому розмірі без проведення перерахунку ).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не здійснення позивачеві перерахунку пенсії з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Твердження відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, про те, що будь-які зобов`язання щодо проведення перерахунків пенсійної виплати на органи Пенсійного фонду судом не покладалися, слід оцінити критично, оскільки відповідач зобов`язаний проводити перерахунок та виплату пенсії на підставі положень Закону № 1058-IV, зокрема ст. 27, 28 та 42, а не користуватися наділеними державою повноваженнями на власний розсуд, зокрема, встановлювати виплату пенсії у сталому розмірі на рівні 736,83 гривень.

При цьому, суд наголошує, що в рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2019 року у справі №120/3270/19-а, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії та виплатити її з 08.04.2019 року, в мотивувальній частині зазначено, що порядок індексації та перерахунку пенсій визначений ст. 42 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV. Питання розміру виплати пенсії, як і визначення базового місяця, належить до компетенції органу Пенсійного фонду при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум.

Відтак, суд зазначає, що позивач має право на виплату пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку він не отримував у зв`язку з не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень - відповідача в справі.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення перерахунку пенсії позивача у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 08.04.2019 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві пенсії у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 08.04.2019 року.

Суд при прийнятті рішення у даній справі також враховує рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1974 року у справі "Міллер проти Австрії", в якому Суд вперше установив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні від 16 вересня 1996 року "Гайгузус проти Австрії", у якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, у тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Також суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 858, 88 грн.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 08.04.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 починаючи з 08.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 858,88 гривень (вісімсот п"ятдесят вісім гривень 88 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна