Справа № 340/1201/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2024 року м. Дніпросправа № 340/1201/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року (суддя Пасічник Ю.П.) в справі № 340/1201/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не розгляді його клопотання від 29 грудня 2023 року; зобов`язання розглянути його клопотання від 29 грудня 2023 року та прийняти відповідне рішення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що законодавець, визначаючи підставою не призову на військову службу під час мобілізації самостійне виховання дитини (дітей) віком до 18 року, мав на увазі ситуацію, коли батько є єдиним опікуном у дитини.

Звертає увагу, що станом на дату звернення до відповідача з питання відстрочки від призову він самостійно виховує неповнолітню дитину, адже його дружина 25 вересня 2023 року виїхала до Естонії.

Вважає безпідставним повернення йому документів з підстав відсутності доказів перебування на обліку військовозобов`язаних, адже саме відповідачем йому видано посвідчення НОМЕР_1 від 18 серпня 2016 року.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 25 березня 2006 року №007132.

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 19 вересня 2006 року № НОМЕР_2 у шлюбі народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

29 грудня 2023 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання відстрочки від призову на військову службу згідно із абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яке мотивовано тим, що його дружина 25 вересня 2023 року виїхала до Естонії, що підтверджується її закордонним паспортом, а тому він самостійно виховує дочку, якій не виповнилося 18 років.

До клопотання додані: копія свідоцтва про шлюб, копія свідоцтва про народження, копія паспорту, копія закордонного паспорту дружини.

Рішенням комісії з питань надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачу подані документи повернуто на доопрацювання через відсутність підтверджуючих документів щодо перебування на обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить витяг з протоколу №5 від 01 лютого 2024 року.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки проживання батьків окремо, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з одним із батьків не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини, а також не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дитини, то проживання батьків окремо, визначення місця проживання дитини із батьком не можуть розцінюватися як самостійне виховання батьком дитини та бути підставою для відстрочки від мобілізації позивача відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ.

Судом першої інстанції також вказано, що факт виїзду матері дитини до іншої країни не свідчить, що мати не приймає участь у вихованні та забезпеченні дитини, а також не позбавляє права дитину перебувати разом із матір`ю.

На думку суду першої інстанції, законодавець, визначаючи підставою не призову на військову службу під час мобілізації самостійне виховання дитини (дітей) віком до 18 років, мав на увазі ситуацію, коли батько є єдиним опікуном у дитини.

Зазначені обставини стали підставою для висновку суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, проте вважає за необхідне змінити її в частині обґрунтування висновків суду для прийняття такого рішення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи і не вірно застосував нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15).

ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 16).

Позивачем 29 грудня 2023 року подано до ІНФОРМАЦІЯ_2 клопотання (а.с. 11), в якому поставлено питання про відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В клопотанні зазначено, що він самостійно виховує дитину, оскільки дружина виїхала за кордон 25 вересня 2023 року.

До заяви позивачем долучено копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження, копію паспорта, копію закордонного паспорту дружини.

Відповідно до витягу з протоколу № 5 від 01 лютого 2024 року засідання комісії з питань надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 повернуто документи на доопрацювання з тих підстав, що заявником не надано підтверджуючих документів щодо перебування на обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_5 18 серпня 2016 року видано ОСОБА_1 свідоцтво учасника бойових дій серії НОМЕР_3 (а.с. 13).

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час апеляційного перегляду справи.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-ХІІ).

За положеннями абзацу 5 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, (далі - Положення про ТЦК) визначає повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Так, пунктом 9 Положення про ТЦК, передбачено, що відповідно до покладених на них завдань ТЦК, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Пунктом 11 Положення про ТЦК визначено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

У випадку, що розглядається, позивачем подано до Кропивницького РТЦК клопотання про відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з тих підстав, що він самостійно виховує дитину, оскільки дружина виїхала за кордон 25 вересня 2023 року.

До заяви позивачем долучено копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження, копію паспорта, копію закордонного паспорту дружини.

Комісією з питань надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 повернуто документи на доопрацювання з тих підстав, що заявником не надано підтверджуючих документів щодо перебування на обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить витяг протоколу № 5 від 01 лютого 2024 року.

Оскільки відповідачем не розглядалось по суті клопотання позивача, не вирішувалось питання про наявність чи відсутність у позивача права на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації, тому висновок суду першої інстанції про те, що проживання батьків окремо, визначення місця проживання дитини із батьком не можуть розцінюватися як самостійне виховання батьком дитини та бути підставою для відстрочки від мобілізації позивача відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, є передчасним, зроблений за відсутності відповідного рішення суб`єкта владних повноважень про розгляд по суті заяви позивача.

З тих саме підстав суд відхиляє доводи позивача про наявність у нього права на відстрочення від призову на військову службу.

Також судом не встановлено, що в межах спірних правовідносин відповідачем допущена протиправна бездіяльність стосовно не розгляду клопотання позивача, адже відповідачем клопотання повернуте позивачу для доопрацювання з підстав відсутності підтвердження перебування на обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилання апелянта на те, що саме відповідачем видано посвідчення учасника бойових дій, жодним чином не спростовують факту не надання позивачем ІНФОРМАЦІЯ_2 жодного документу, який засвідчує перебування на обліку в цьому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд зауважує, що таким документом може бути військовий квіток, проте копію військового квитка позивачем не долучено й до матеріалів справи.

Факт видачі саме відповідачем посвідчення учасника бойових дій не підтверджує факт перебування позивача як військовозобов`язаного на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, суд звертає увагу, що повернення позивачу для доопрацювання документів не позбавляє позивача права повторно звернутися до відповідача з питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що є підставою для зміни мотивувальної частини судового рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 340/1201/24 залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 340/1201/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 10 липня 2024 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 10 липня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя Д.В. Чепурнов