Справа № 340/4059/20
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2024 року м. Дніпросправа № 340/4059/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Брегей Р.І.) в адміністративній справі №340/4059/20 за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Кіровоградської області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

28.09.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Господарського суду Кіровоградської області (далі відповідач), третя особа Державна судова адміністрація України, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу голови Господарського суду Кіровоградської області №70 від 29.04.2020 року «Про обмеження, що застосовуються при нарахуванні суддівської винагороди суддям» стосовно судді Господарського суду Кіровоградської області ОСОБА_1 (наразі судді у відставці);

- визнати протиправними дії Господарського суду Кіровоградської області щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 19.06.2020 року включно із застуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47320 грн. згідно частини 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020 року;

- зобов`язати Господарський суд Кіровоградської області нарахувати та виплатити їй суддівську винагороду (враховуючи раніше виплачені суми, з урахуванням податків і зборів) за період з 18.04.2020 року по 19.06.2020 року включно, без застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020 року, з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона працювала на посаді судді Господарського суду Кіровоградської області та отримувала суддівську винагороду відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». З 19 червня 2020 року вона була відрахована зі штату суду у зв`язку зі звільненням у відставку. У період з 01.04.2020 по 19.06.2020 відповідач нараховував та виплачував їй суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат у зв`язку з обмеженнями, які було установлено пунктом 1 наказу голови Господарського суду Кіровоградської області №70 від 29 квітня 2020 року «Про обмеження, що застосовується при нарахуванні суддівської винагороди суддям», виданим відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020рік» (у редакції Закону України від 13 квітня 2020 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Оскільки скорочення суддівської винагороди суперечить нормам Конституції України та міжнародним стандартам гарантування незалежності суддів, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 січня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, вищевказані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказує на те, що нею в адміністративному позові було заявлено перші дві вимоги, які якраз і є вимогами про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, проте судом першої інстанції не надано жодної оцінки першим двом вимогам, доказам, які містять матеріали справи та аргументам сторін. Також вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, та неправильно застосував норми матеріального права, а саме: застосував норми права, які не підлягали застосуванню до правовідносин сторін, вказавши, що з дня прийняття рішення Конституційним судом України предмет спору трансформується у стягнення шкоди, а серед відповідачів має бути Держава в особі Верховної Ради України, як суб`єкт, який допустив порушення. З огляду на вищевикладене, та враховуючи, що право на отримання нею суддівської винагороди у належному та повному розмірі не може бути поставлено в залежність від виконання обов`язків державними органами в частині врахування внесених змін до законодавчих актів чи то до формування бюджету, позивач вважає, що спірне обмеження суддівської винагороди позивача було протиправним з моменту його застосування, тобто з 18.04.2020 і подальше визнання закону неконституційним на це жодним чином не впливає, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення.

Відповідачем-1 подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

Відповідач-2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В силу приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач постановою Верховної Ради України №2789-ІV від 08.07.2005 була обрана на посаду судді Господарського суду Кіровоградської області безстроково (а.с.26-27 т.1).

Головою Господарського суду Кіровоградської області видано наказ №70 від 29.04.2020 «Про обмеження, що застосовуються при нарахуванні суддівської винагороди суддям», яким відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України від 13 квітня 2020 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»), рішення Ради суддів України від 24 квітня 2020 року №22 та на підставі частини 2 статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» наказано фінансово-економічному відділу здійснювати з 18 квітня 2020 року та на період до завершення місяця, у якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, нарахування суддівської винагороди суддям господарського суду Кіровоградської області в розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 01 січня 2020 року (пункт 1) (а.с.35 т.1).

Рішенням Вищої ради правосуддя №1841/0/15-20 від 16.06.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Господарського суду Кіровоградської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.30-32 т.1).

На цій підставі головою Господарського суду Кіровоградської області видано наказ №72-к від 17.06.2020, яким ОСОБА_1 з 19.06.2020 відраховано зі штату суду (а.с.29).

Згідно довідки №79 від 18.09.2020 та розрахунків розміру суддівської винагороди, нарахованої та виплаченої судді ОСОБА_1 за період з 01.04.2020 по 19.06.2020, які складені відповідачем-1, установлено, що суддівська винагорода судді Макаренко Т.В. при її нарахуванні та виплаті у цей період (за винятком днів відпустки) обмежувалася десятьма розмірами мінімальної заробітної плати, установленої на 01 січня 2020 року, відповідно до частин першої та третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік») (а.с.33, 74 т.1).

Позивач, дізнавшись про існування спірного наказу у вересні 2020 року та не погоджуючись з обмеженням виплати їй суддівської винагороди, звернулася до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов до висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту.

Колегія суддів не погоджується з втсновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Предметом спору у цій справі є питання правомірності рішення та дій відповідача щодо виплати позивачці суддівської винагороди з обмеженням її розміру на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у період з 18.04.2020 по 19.06.2020.

Переглядаючи судове рішення, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить наступного висновку.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд (далі - Закон № 1402-VIII).

Частинами першою, другою статті 4 Закону № 1402-VIII визначено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

12.03.2020 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», якою з 12.03.2020 року на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-IX (далі - Закон № 553-IX), пунктом 10 розділу І якого доповнено Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX), зокрема, статтею 29 (у редакції, яка діяла до ухвалення Рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28.08.2020), якою установлено на період з квітня 2020 року до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, обмеження заробітної плати, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування), серед інших і суддівської винагороди суддям, у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 01.01.2020. Положення частин першої, третьої статті 29 Закону № 294-IX пізніше визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020.

Верховний Суд у постановах від 03.03.2020 у справі №340/1916/20, від 22.07.2021 №260/3598/20, від 14.12.2021 у справі №120/5245/20-а, від 21.12.2021 у справі №140/15762/20, від 09.06.2022 у справі № 280/136/21, від 18.04.2022 у справі №260/4417/20, від 31.10.2023 у справі №420/23334/21, від 15.02.2024 у справі № 40/15761/20 та багатьох інших справах висловив правову позицію з приводу застосування положень статті 135 Закону № 1402-VIII при виплаті суддівської винагороди (у період з 18.04.2020 по 28.08.2020), усуваючи таким чином правову колізію, яка виникла у зв`язку із набранням чинності положень Закону № 553-ІХ, яким Закон № 294-ІХ було доповнено статтею 29.

Зокрема, у вказаних постановах Верховний Суд зазначив, що розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України. Зміни до цього Закону в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який мовиться у позовній заяві не вносилися, тож законних підстав для обмеження її виплати (десятьма прожитковими мінімумами) не було.

З приводу Закону № 553-ІХ (яким внесено зміни до Закону № 294-ІХ, серед іншого шляхом доповнення його статтею 29 (пункт 10 розділу І Закону № 553-ІХ), Верховний Суд у наведених справах наголошував, що цей Закон не є законом про судоустрій, ним чи іншим законом не вносилися зміни до Закону №1402-VIII (стосовно розміру суддівської винагороди), а тому означений Закон не може встановлювати розміру винагороди судді. Розбіжність між нормами (різних) законів щодо регулювання одних правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності Законом №553-ІХ, має вирішуватися на користь Закону № 1402-VIII (пункт 56). Для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону № 294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ). У цьому зв`язку Суд підкреслив, що Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож «спеціальність» Закону № 1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її «продовженням», у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх).

З огляду на вище висловлену правову позицію Верховного Суду, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішення спору, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить до висновку, що у ситуації, яка склалася у зв`язку із прийняттям Закону № 553-ІХ і, як наслідок, обмеження Господарським судом Кіровоградської області виплати позивачу суддівської винагороди десятьма прожитковими мінімумами з 18.04.2020 по 19.06.2020 включно, безсумнівним, є те, що обмеження розміру суддівської винагороди протягом вказаного періоду було неправомірним.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає дії відповідача-1 щодо застосування статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» при нарахуванні та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 19.06.2020 є протиправними та такими, що прямо суперечать статті 130 Конституції України.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасувати пункту 1 наказу голови Господарського суду Кіровоградської області наказу «Про обмеження, що застосовуються при нарахуванні суддівської винагороди суддям», колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Головою Господарського суду Кіровоградської області видано наказ №70 від 29.04.2020 «Про обмеження, що застосовуються при нарахуванні суддівської винагороди суддям» (а.с. 35 т.1). Підставою для винесення вищевказаного наказу слугували: Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України від 13 квітня 2020 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»), рішення Ради суддів України від 24 квітня 2020 року №22 та частина 2 статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Колегія суддів дослідивши зміст п.1 наказу №70 від 29.04.2020 доходить до висновку, що означена позовна вимога позивача не підлягає задоволенню, оскільки даний пункт в частині обмеження суддівської винагороди стосується не лише позивача, а усіх суддів Господарського суду Кіровоградської області в цілому.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду (враховуючи раніше виплачені суми, з урахуванням податків і зборів) за період з 18.04.2020 по 19.06.2020 включно, без застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020 року, з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 148 Закону № 1402-VIII, Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком, зокрема у цілому щодо апеляційних, окружних адміністративних, господарських та місцевих судів. Видатки судів всіх видів та спеціалізації визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку (додаток 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» (частини п`ята, шоста статті 148 Закону № 1402-VIII.

Частиною сьомою статі 148 цього ж Закону установлено, що видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році.

Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 149 Закону № 1402-VIII).

Положеннями частини першої та пункту 2 статті 22 Бюджетного кодексу України визначено, що за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються: на головних розпорядників бюджетних коштів; розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, зокрема ДСА України.

За змістом частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України, головний розпорядник бюджетних коштів:

- отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань;

- затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством;

- розробляє проекти порядків використання коштів державного бюджету за бюджетними програмами, передбаченими частиною сьомою статті 20 цього Кодексу;

- розробляє та затверджує паспорти бюджетних програм і складає звіти про їх виконання.

З аналізу вищевказаних норм законодавства, суд доходить до висновку, що виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України. Апеляційні, окружні адміністративні, господарські суди чи ТУ ДСА України, як розпорядники бюджетних коштів нижчого рівня, здійснюють свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі, зокрема на 2020 рік.

При цьому, для забезпечення цієї норми (частини п`ятої статті 22) відповідно до абзацу другого пункту 4-1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація України наділена повноваженнями здійснювати перерозподіл видатків між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня в межах загального обсягу бюджетних призначень за відповідною бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами державного бюджету, за погодженням з Вищою радою правосуддя.

Відповідно до пункту 2.1. розділу ІІ «Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 № 1407 головні розпорядники до початку бюджетного періоду визначають мережу за територіями (обласний рівень) із зазначенням статусу кожної установи (розпорядник бюджетних коштів або одержувач бюджетних коштів), яка обслуговується у відповідному органі Казначейства. Відповідальні виконавці бюджетних програм визначають мережу і подають головному розпоряднику для зведення мережі по головному розпоряднику.

До мережі включаються головний розпорядник, розпорядники нижчого рівня, які у своїй діяльності підпорядковані відповідному головному розпоряднику та/або діяльність яких координується через нього, та одержувачі бюджетних коштів, які уповноважені головним розпорядником на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримують на їх виконання кошти з державного бюджету.

До мережі включаються розпорядники бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів, внесені до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів (далі - Єдиний реєстр), у встановленому законодавством порядку.

Згідно із відомостями з Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів Одеський апеляційний суд є розпорядником бюджетних коштів, вищестоящою установою якого зазначено ДСА України.

Таким чином, ДСА України є головним розпорядником коштів державного бюджету України щодо Господарського суду Кіровоградської області, відповідно Господарський суд Кіровоградської області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Оскільки, позивач у спірний період була суддею Господарського суду Кіровоградської області та перебувала із зазначеним судом у трудових відносинах, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить до висновку, що саме зазначений суд, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, нараховує та виплачує позивачу суддівську винагороду.

З огляду на наведене, оскільки судом встановлено протиправність дій відповідача-1, яка призвела до нарахування і виплати позивачу суддівської винагороди за спірний період із застосуванням положень ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить до висновку, що з метою захисту прав позивача слід зобов`язати Господарський суд Кіровоградської області нарахувати та виплатити останній суддівську винагороду (враховуючи раніше виплачені суми, з урахуванням податків і зборів) за період з 18.04.2020 по 19.06.2020 включно, без застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020 року, з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 77 КАС України відхиляє доводи відповідача-1, на підтвердження доводів скарги, що у спірному періоді нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди були чинними положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року №553-ІХ, що свідчить про відсутність неправомірності дій відповідача у спірних відносинах.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції при ухваленні судового рішення про відмову у задоволенні позову дійшов помилкових висновків, а отже апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розподіл судового збору здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3813,00грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

Керуючись ст.ст. 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року в адміністративній справі №340/4059/20 скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Господарського суду Кіровоградської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 19.06.2020 включно із застуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47320 грн. згідно частини 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020.

Зобов`язати Господарський суд Кіровоградської області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суддівську винагороду (враховуючи раніше виплачені суми, з урахуванням податків і зборів) за період з 18.04.2020 по 19.06.2020 включно, без застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020, з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Господарського суду Кіровоградської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3813,00 грн. (три тисячі вісімсот тринадцять гривень 00 копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник