Справа № 140/23697/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/23697/23 пров. № А/857/23804/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року (головуючий суддя Костюкевич С.Ф.), ухвалене у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в м.Луцьк у справі № 140/23697/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

21 серпня 2023 року, ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у оформленні та направленні органу Пенсійного фонду України документів необхідних для призначення позивачу пенсії за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язати ГУ НП у Волинській області оформити та направити до ГУ ПФУ у Волинській області подання та інші документи, необхідні для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до внесення змін Постановою № 119 (набрала чинності 19.02.2022) абзац перший пункту 3 Постанови № 393 було викладено у такій редакції: «До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:», а після внесення змін Постановою № 119 у чинній редакції абзац перший пункту 3 Постанови №393 викладено таким чином: «До вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах». На момент звільнення позивача абзац перший пункту 3 Постанови № 393 був чинним у редакції після внесення змін Постановою № 119, відповідно до якого на пільгових умовах зараховуються певні періоди служби до вислуги років саме для визначення розміру пенсії, а не для її призначення, згідні із пунктом 2-1 Постанови № 393 (доповнено Постановою №119) для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не має календарної вислуги років для призначення пенсії (станом на день звільнення 17.06.2022 вислуга років в календарному обчисленні становить 23 роки 02 місяці 19 днів при необхідних 25 років та більше), у зв`язку із чим права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ немає.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу з підстав неповного з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що законодавцем чітко визначено, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Разом з тим, на відповідача у випадку вирішення питання про призначення позивачу пенсії відповідно до вказаного Закону покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів. ГУНП у Волинській області не уповноважене приймати рішення про призначення ОСОБА_1 певного виду пенсії, а зобов`язане лише підготувати та подати відповідний пакет документів до органів Пенсійного фонду України, оскільки саме органи Пенсійного фонду України приймають рішення щодо призначення певного виду пенсії для відповідної категорії осіб. Звертає увагу суду на те, що відповідач, приймаючи наказ від 17.06.2022 року №232 о/с зазначив в ньому розмір страхового стажу ОСОБА_1 , який становить 28 років 11 місяців 16 днів, оскільки однією з умов призначення пенсії за пунктом «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ є наявність такого стажу. Із числового значення вислуги років, яке відображено у наказі від 17.06.2022 року №232 о/с, вбачається, що позивач має право на призначення йому пенсії за пунктом «б» статті 12 Закону №2262-ХІІ. Вважає, що відповідач, приймаючи наказ від 17.06.2022 року №232 о/с позбавив права ОСОБА_1 на призначення йому пенсії за пунктом «а» статті 12 Закону 2262-ХІІ та визначив умови призначення пенсії за пунктом «б» статті 12 цього Закону, тим самим делегуючи собі повноваження пенсійного органу.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 17.06.2022 наказом ГУ НП у Волинській області №232 о/с майор поліції ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції з 17.06.2022 за пунктом 7 частини 1 статті 77 закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), з посади старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 (сел. Турійськ) Ковельського районного управління поліції.

Вислуга на день звільнення складає: загальний трудовий стаж складає 28 років 11 місяців 16 днів, календарна вислуга років 23 роки 02 місяці 19 днів, пільгова вислуга років - 05 років 02 місяці 11 днів.

З матеріалів позову вбачається, що на підставі заяви позивача з 18.06.2022 ГУ ПФУ у Волинській області призначена пенсія за вислугу років. Відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262-ХІІ), що також вбачається з виданого пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 .

На звернення позивача від 26.07.2023 до ГУ НП у Волинській області стосовно підготовки і надіслання до ГУ ПФУ у Волинській області документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років в пільговому обчисленні, відповідач листом від 02.08.2023 №62/05/19-2023 повідомив позивача, що оскільки на день звільнення зі служби ОСОБА_1 вислуга років у календарному обчисленні не досягла 25 років, Сектор з питань пенсійного забезпечення ГУ НП у Волинській області не має правових підстав для оформлення та подання документів для призначення пенсії відповідно до п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах прикордонної служби, визначає Закон № 2262-ХІІ. Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 2 Закону № 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Приписами пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог Закону № 2262-XII затверджено постанову Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393).

Водночас редакцію пункту 3 Постанови № 393 було змінено постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №119, яка набрала чинності 19 лютого 2022 року. Вказаною постановою також змінено і назву Порядку №393.

Порівнюючи попередню назву постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» та назву в редакції після 19 лютого 2022 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб», суд констатує, що змінами уточнено предмет регулювання Порядку, а саме застосування його для обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ, тобто мають 25 років календарної вислуги.

Проте, відповідно до абзаців 1 і 2 пункту 1 Порядку № 393 в редакції, чинній на час звільнення позивача, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.

На підставі пункту 2-1 Порядку № 393 для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Згідно підпунктом «а» пункту 3 Порядку № 393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, зокрема, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з поліції 17.06.2022 за власним бажанням.

Проте, враховуючи законодавчі приписи, вислугу років та вислугу років в пільговому обчисленні, станом на 19 лютого 2022 року день набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119, якою внесені зміни до Порядком №393, у позивача вже було право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше) і внесення змін у Порядок №393 постановою Кабміну №119 такого права позивача не позбавили.

Тобто станом на день подання рапорту про звільнення за власним бажанням у позивача була вислуга років, яка складалась з календарних та пільгових та яка надавала йому право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Слід зауважити, що позивач апеляційну скаргу аргументує і тим, що приймаючи наказ від 17.06.2022 року №232 о/с відповідач позбавив права ОСОБА_1 на призначення йому пенсії за пунктом «а» статті 12 Закону 2262-ХІІ та визначив умови призначення пенсії за пунктом «б» статті 12 цього Закону, тим самим делегуючи собі повноваження пенсійного органу. Проте питання протиправності такого наказу позивач у позові не підіймає.

Отже наказ про його звільнення залишається чинним, а тому суд апеляційної інстанції такому оцінки надавати не має можливості.

Враховуючи, що на день звільнення з поліції (17.06.2022) позивач подав рапорт про звільнення за власним бажанням, який був зреалізований відповідачем винесенням відповідного наказу про звільнення, та який залишається чинним, а відтак відсутні підстави для зобов`язання оформити і підготувати документи для подання щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з одночасним визнанням дій відповідача щодо відмови у вчиненні таких дій протиправними.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції, надаючи правову оцінку аргументам сторін, приходить переконання, що судом першої інстанції при винесені рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права в частині наявності права позивача на пенсію за п. «а» статті 12 Закону № 2292-ХІІ, що має наслідком зміни судового рішення суду першої інстанції, яким в задоволенні позову слід відмовити, з підстав викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі № 140/23697/23 - змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко