Справа № 380/10550/24
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

08 липня 2024 рокусправа № 380/10550/24

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кедик М.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як базового місяця;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як базового місяця;

- визнати противною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.01.2023 з урахуванням абз. 4 - 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.01.2023 з урахуванням абз. 4 - 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003.

Ухвалою від 22.05.2024 суддя позовну заяву ОСОБА_1 залишила без руху та надала позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Позивач подав клопотання про поновлення строку звернення до суду від 30.05.2024 № 41118.

У клопотанні про поновлення строку позивач вказує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24.02.2022 указами Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, які неодноразово продовжувалися та тривають на теперішній час. У цей час позивач, як підполковник Збройних Сил України, який все своє доросле життя присвятив проходженню військової служби і підготовці до захисту України та її народу від збройної агресії, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та виконував бойові (спеціальні) завдання з відбиттям збройної агресії російської федерації проти України. З моменту введення на території України воєнного стану виконував завдання з отримання мобілізаційних ресурсів, їх підготовки, отримання техніки із національної економіки, ведення бойових дій та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

Звертає увагу, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.01.2023 № 8, яким позивач був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з убуттям до нового місця служби -військової частини НОМЕР_2 . Таким чином, позивач не був звільнений з військової служби 08.01.2023 року, а був переведений з військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . Будучи військовослужбовцем 24.02.2022 та залишаючись ним і сьогодні, протягом цього часу позивач виконував вищеописані бойові (спеціальні) завдання, в тому числі і у таких регіонах (територіях) України, у яких через введення в країні воєнного стану, було суттєво ускладнено (подекуди унеможливило) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади (місцевого самоврядування), суб`єктів надання правової допомоги, підприємств поштового зв`язку. При цьому знав, що законом не обмежено строки звернення до суду у спорах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці. У лютому 2024 року я отримав юридичну консультацію щодо порядку нарахування та виплати грошового забезпечення, змін у законодавстві щодо строків звернення до суду у спорах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, після чого направив запит до військової частини НОМЕР_1 з проханням надати інформацію та документи. Відповідь на запит надійшла у кінці квітня 2024 року.

Оцінюючи наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, слід зазначити, що такі підстави не можуть бути визнані поважними, виходячи з такого.

Суддя зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії та Девеер проти Бельгії Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі Мельник проти України зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45).

Суддя звертає увагу на те, що позивач оскаржує бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як базового місяця та щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.01.2023 з урахуванням абз. 4 - 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зокрема, частиною 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав.

Водночас, згідно з положеннями частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022, що набрав чинності 19.07.2022) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року (частина 1 статті 234 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022).

Поряд з цим, суддя зазначає, що згідно з частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, що діяла до набрання чинності Закону № 2352-IX від 01.07.2022) було визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, до набрання чинності Закону № 2352-IX від 01.07.2022 (19.07.2022) діяла редакція ст. 233 КЗпП, згідно з якою у разі порушення законодавства про оплату праці працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проте, з набранням чинності Закону № 2352-IX від 01.07.2022 законодавець змінив правове регулювання в частині строку звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, а саме визначено тримісячний строк.

Питання застосування ст. 233 КЗпП було предметом розгляду Верховного Суду у справі № 460/17052/21. Так, у постанові від 19.01.2023 Верховний Суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, вказує Верховний Суд, доводи касаційної скарги у справі № 460/17052/21 щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки його право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком.

Дослідивши матеріали позову суддя встановила, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період по 08.01.2023 (день виключення зі списків особового складу військової частини).

На час звільнення позивача діяла редакція статті 233 КЗпП (зі змінами згідно із Законом № 2352-IX від 01.07.2022), якою визначено тримісячний строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Також суддя наголошує, що постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно з 01.07.2023 знову встановлено тримісячний строк, передбачений ст. 233 КЗпП України.

Щодо покликань позивач на те, що він не був звільнений з військової служби 08.01.2023, а був переведений з військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , суд зазначає таке.

Відповідно абз. 3 п. 7 Розділу І «Загальні положення» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міноборони України від 07.06.2018 № 260, військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.01.2023 № 8 підполковник ОСОБА_1 08.01.2023 виключений зі списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення.

Суд вважає, що саме з дня виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав на отримання грошового забезпечення, його розміру та складових, оскільки в цей день, з ним мав бути проведений повний розрахунок саме військовою частиною НОМЕР_1 .

Суддя погоджується з доводами позивача про те, що проходження військової служби може ускладнити та навіть унеможливити можливість вчасного звернення до суду.

Між тим, як зазначає позивач та як вбачається з наданих до суду доказів, позивач після виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 проходить військову службу. При цьому, окрім загальних посилань на факт проходження військової служби, позивач не надав суду доказів, якими безпосередньо підтверджуються його доводи про неможливість звернення до суду в межах тримісячного строку.

З іншого боку, позивач не зазначив, які саме обставини проходження військової служби, що перешкоджали зверненню до суду з даним адміністративним позовом, відпавши у травні 2024 року, надали позивачу можливість звернутись до суду з даним адміністративним позовом.

З огляду на викладене, невжиття відповідних заходів та зволікання у зверненні до суду з цим позовом не може бути визнано судом поважними причинами, а подання позивачем запиту та отримання на нього відповіді не змінює початку перебігу строку його звернення до суду, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

У той же час, суддя враховує, що триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду позивачем не наведено.

Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Натомість позивач не навів будь-яких конкретних обґрунтувань неможливості звернення до суду із вказаним позовом у встановлені законом строки, які могли б свідчити про поважність пропуску позивачем такого строку.

За таких обставин, суддя вважає, що наведені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду підстави щодо поважності причин пропуску такого строку не є поважними для поновлення позивачеві пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки вказані позивачем у клопотанні підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду не обґрунтовані належними та допустимими доказами, визнані судом неповажними, позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 123, 169, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

ухвалив:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, наведені у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

У задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви не пізніше наступного дня після її постановлення надіслати позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторно звернутись до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кедик М.В.