Справа № 420/8049/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8049/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Кузьменко В.П.

За участю сторін:

Позивача: Пекар Т.В.

Представників відповідачів: Кіс А.В., Дубрової С.В., Галіберди Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов?язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку пенсії, з урахуванням середньої заробітної плати у 01.04.2021 році та 01.04.2023 році, як працюючій пенсіонерці-вчительці;

???- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо здійснених перерахунків станом на 01.04.2019 року, 01.04.2021 року та 01.04.2023 року;

??- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо здійснених перерахунків понаднормового страхового стажу станом на 03.01.2019 року, станом на 01.04.2021 року і станом на 01.04.2023 року;

???- зобов`язати змінити вид пенсійного забезпечення по стажу на пенсійне забезпечення за середньою заробітною платою та здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням середньої заробітної плати за 2019-2022 роки станом 01.04.2021 рік та на 01.04.2023 рік на підставі діючої норми Закону відповідно частини 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - «У разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зробити перерахунок загального страхового стажу, загального педагогічного стажу роботи і понаднормового стажу, з урахуванням норми Закону «Про пенсійне забезпечення України», яка діяла станом на травень 2016 року, коли позивач почала отримувати пенсію у віці 56 років 6 місяців, з урахуванням статті 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не за більш пізніми змінами законодавства, який повинен збільшуватися з травня 2016 року, а не зменшуватися;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зробити перерахунок особистого педагогічного стажу роботи та повернути норму нарахування пенсії у травні 2016 року за змішаним страховим стажем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Разом з тим, у 2023 році позивач звернулась до пенсійного органу щодо перерахунку її пенсії, як працюючої пенсіонерці, станом на березень 2021 року, враховуючи середню заробітну плату за останні 2 роки, тобто за період з лютого 2019 року по березень 2021 року, та щодо здійснення перерахунку за 2 роки з березня 2021 року по квітень 2023 року на підставі ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Водночас, у перерахунку розміру пенсії позивачу було відмовлено.

Позивач зауважила, що рішення пенсійного органу щодо перерахунку її пенсії, як працюючій пенсіонерці з квітня 2021 року до травня 2023 року, були неправомірні і не відповідають змісту частини 1 статті 20 «Обчислення страхових внесків застрахованих осіб» Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», яке здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Вважаючи вищезазначені дії пенсійного органу протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою суду від 03.04.2024 року по справі №420/8049/24 було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

17.04.2024 року до суду від відповідача надійшли матеріали пенсійної справи позивача в частині, що стосуються спірних правовідносин (а.с. 67-97).

18.04.2024 року до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що оскільки пенсію за віком позивачу призначено у 2016 році, то пенсійний орган не мав правових підстав для застосування показника середньої заробітної плати за будь-який інший період, аніж за 2014-2016 роки. Крім того, пенсійний орган при обчисленні розміру пенсії позивача застосував найбільш сприятливий для розміру пенсії період страхового стажу та заробітної плати.

01.05.2024, 12.06.2024 та 02.07.2024 року були проведені судові засідання по справі, в якому позивач підтримала позовні вимоги по справі та висловила власні правові позиції по суті спірних правовідносин. Представники відповідача у судових засіданнях заперечували проти підтримання позовних вимог у повному обсязі, також висловили власні правові позиції в межах спірних правовідносин та надавали додаткові письмові пояснення по справі.

Ухвалою суду від 01.05.2024 року провадження по справі №420/8049/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та поновлено ухвалою суду від 02.07.2024 року.

Суд у справі встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком з 27.05.2016 року, що відповідачем не заперечувалось. При цьому, позивач після призначення пенсії продовжила працювати.

При призначенні пенсії за віком позивачу була врахована середня заробітна плата за 2014-2016 роки у розмірі 3 764,40 грн., та було визначено індивідуальний коефіцієнт позивача 1,50079.

07.09.2023 року та 08.12.2023 року позивачка зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії, як працюючій особі, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки.

21.09.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом повідомило позивача, що за заявою від 03.01.2019 року щодо перерахунку пенсії проведено перерахунок пенсії, при страховому стажі 37 років 9 місяців (враховано по 30.11.2018 року), середньомісячній заробітній платі 5 649,57 грн. (коефіцієнт для обчислення - 1,50079), визначеній за період з 01.07.2000 року по 31.03.2016 року згідно даних персоніфікованого обліку та її розмір становив 2666,19 грн, де: розмір пенсії за віком - 2132,71 грн; доплата за 7 років понаднормативного стажу - 79,10 грн; підвищення згідно ч. 3 ст. 29 Закону - 266,59 грн; доплата до старого основного розміру пенсії з 01.10.2017 року 187,79 грн.

3 01.04.2021 року в автоматичному режимі позивачу проведено перерахунок пенсії відповідно частини 4 статті 42 Закону України №1058-IV. При страховому стажі 40 років (враховано по 28.02.2021 року), середньомісячній заробітній платі 8 144,19 грн (коефіцієнт для обчислення 1,500%), визначеній за період з 01.07.2000 року по 31.03.2016 року за даними персоніфікованого обліку, та її розмір з 01.04.2021 року становив 3 777,89 грн, де: розмір пенсії за віком 3 257,68 грн; доплата за 10 років понаднормативного стажу - 113,00 грн; підвищення згідно ч. 3 ст. 29 Закону України №1058-IV - 407,21 грн.

При проведенні розрахунку встановлено, що проводити розрахунок пенсії по стажу та заробітній платі за період з 01.07.2000 року по 28.02.2021 року за даними персоніфікованого обліку недоцільно, оскільки зменшується індивідуальний коефіцієнт для обчислення - 1,43908, та розмір пенсії становитиме - 3627,19 грн.

3 01.04.2023 року в автоматичному режимі проведено перерахунок пенсії за нормами частини 4 статті 42 Закону України №1058-IV. Пенсію обчислено при страховому стажі 42 роки (враховано по 28.02.2023 року), середньомісячній заробітній платі 11113,39 грн, (коефіцієнт для обчислення - 1,50079), та її розмір становить 5386,67 грн, де: розмір пенсії за віком - 4667,62 грн; доплата за 12 років понаднормативного стажу - 135,60 грн; підвищення згідно ч. 3 ст. 29 Закону - 583,45 грн.

Зазначено, що при проведенні перерахунку з врахуванням заробітної плати за період з 01.07.2000 року по 28.02.2023 року за даними персоніфікованого обліку визначено, що при розрахунку зменшується індивідуальний коефіцієнт заробітку - 1,45792, що призводить до зменшення середньомісячного заробітку, розмір пенсії становитиме 5 236,68 грн.

Отже, проводити перерахунок пенсії з врахуванням заробітної плати за зазначені періоди недоцільно.

Також листом від 22.12.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №118 з 01.03.2022 року проведено перерахунок пенсій, суть якого полягає в застосуванні коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення в розмірі 1,14 (за 2014 - 2016 роки - 6186,32 грн).

На зазначених підставах пенсію позивача з 01.03.2022 року перераховано при страховому стажі 40 років, середньомісячній заробітній платі 9284,37 грн. (проіндексованій на 1,14), та її розмір з 01.03.2022 року становить 4290,97 грн, де: розмір пенсії за віком - 3713,75 грн; доплата за 10 років понаднормативного стажу - 113,00 грн; підвищення згідно ч. 3 ст. 29 Закону України №1058-IV - 464,22 грн.

Згідно з частиною 2 статті 42 Закону та постановами Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124 та від 24.02.2023 року №168 з 01.03.2023 року проведено перерахунок пенсій, суть якого полягає в застосуванні коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення в розмірі 1,197. Тобто, показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, збільшився на коефіцієнт 1,197 та становить 7405,03 грн. (6186,31 грн. * 1,197).

На зазначених підставах з 01.03.2023 року пенсію позивача перераховано, при страховому стажі 40 років, середньомісячній заробітній платі 11113,39 грн. (проіндексованій на 1,197), та її розмір з 01.03.2023 року становив 5114,03 грн, де: розмір пенсії за віком - 4445,36 грн; доплата за 10 років понаднормативного стажу 113,00 грн; підвищення згідно ч. 3 ст. 29 Закону України №1058-IV 555,67 грн.

3 01.04.2023 в автоматичному режимі проведено перерахунок пенсії за нормами частини 4 статті 42 Закону.

Пенсію обчислено при страховому стажі 42 роки (враховано по 28.02.2023 року), середньомісячній заробітній платі 11113,39 грн, (коефіцієнт для обчислення - 1,50079), та її розмір становить 5386,67 грн, де: розмір пенсії за віком - 4667,62 грн; доплата за 12 років понаднормативного стажу - 135,60 грн; підвищення згідно ч. 3 ст. 29 Закону - 583,45 грн. Зазначено, що при проведенні перерахунку з врахуванням заробітної плати за період з 01.07.2000 року по 28.02.2023 року за даними персоніфікованого обліку визначено, що при розрахунку зменшується індивідуальний коефіцієнт заробітку - 1,45792, що призводить до зменшення середньомісячного заробітку, розмір пенсії становитиме 5236,68 грн.

Не погодившись із вищевказаними перерахунками пенсії, виконаними пенсійним органом, позивачка звернулась до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно приписів частини 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень частини 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України0.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 ст. 90 КАС України).

Дослідивши адміністративний позов, відзив та інші надані до суду письмові докази, оцінивши правові позиції та пояснення позивача та її представників у судових засіданнях за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року, становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Відповідно до абз. 2 п. 4-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1058 з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону №1058 у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно із п. 3 Порядку проведення перерахунку пенсії без додаткового звернення особи відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління ПФУ від 18.05.2018 року №10-1, перерахунок пенсії проводиться пенсіонеру, який після призначення (перерахунку) пенсії:

1) продовжував працювати та має не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої (якого) призначено (попередньо перераховано) пенсію або із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії;

2) продовжував працювати і має менш як 24 місяці страхового стажу. Перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки з дня звернення за призначенням (попереднім перерахунком) пенсії.

Перерахунок проводиться з урахуванням страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) та із заробітної плати (доходу), з якої (якого) призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Згідно п. 4-3 Перехідних положень Закону №1058 пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Судом встановлено, що позивачці призначено пенсію за віком з 27.06.2016 році. Після проведеного в подальшому перерахунку пенсії її розмір було встановлено із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник, а саме - за 2014, 2015 та 2016 роки.

Позивачка продовжила працювати, та в подальшому у 2023 році звернулась до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески - за 2021, 2022, 2023 роки.

Водночас нормами ст.42 Закону №1058 передбачено, що перерахунок пенсії проводиться із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

До того ж, Законом №1058 пенсіонерам з метою збільшення розміру пенсій передбачено проведення індексації. Для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Враховуючи викладене, показник середньої заробітної плати в Україні для обчислення пенсії визначається на день призначення пенсії, а не при її перерахунку.

Аналогічні правові висновки були викладені у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №420/10053/22 від 19.12.2022 року, в яких зазначено, що правилами положень абз.2 ч.4 ст.42 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV при перерахунку пенсії за періоди страхового стажу застосовується показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення або попереднього перерахунку пенсії.

Суд також з цього приводу погоджується із твердженням представника пенсійного органу відносно того, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що під час проведення перерахунку розміру пенсії пенсійний орган повинен змінювати середню заробітну плату по Україні.

Враховуючи вищевикладене, оскільки пенсію за віком позивачу було призначено у 2016 році, то відповідач не мав правових підстав для застосування показника середньої заробітної плати за будь-який інший період, аніж за 2014-2016 роки, як це передбачено п. 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058.

За таких обставин, відповідач діяв відповідно до норм чинного законодавства та не допустив порушення прав позивачки в межах заявлених нею стосовно обчислення розміру пенсії позивача з розрахунку середньої заробітної плати за 2014-2016 роки при здійсненні її перерахунків пенсії з 01.04.2021 року та 01.04.2023 року, з огляду на що адміністративний позов позивача в даній частині задоволенню не підлягає.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 42 Закону №1058 для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124, у 2019 році перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 року №251, з 01.05.2020 року проводиться перерахунок пенсій, суть якого полягає в застосуванні коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №118, з 01.03.2022 року перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,14.

За приписами постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168, з 01.03.2023 перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.

Тобто, за час розгляду даної справи представниками відповідача було зазначено, що незважаючи на те, що пенсія позивача обчислюється з середньої заробітної плати за 2014-2016 роки (при призначенні позивачу пенсії її розмір становив 3764,4 грн.), середня заробітна плата щороку індексується відповідно до вищенаведених приписів законодавства, і станом на час перерахунку у 2023 році середня заробітна плата становить 7 405 грн. (у розрахунку 3764,4 грн х 1,17 х 1,11 х 1,11 х 1,14 х 1,197).

Крім того, як було встановлено судом з протоколів перерахунку пенсії позивача, їй з 01.04.2021 року, 01.03.2022 року та 01.03.2023 року пенсійним органом було проведено перерахунок пенсії у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати, зокрема, з 01.04.2021 року пенсія почала становити 3 777,89 грн., з 01.03.2022 року 4 290,97 грн., з 01.03.2023 року 5 386,67 грн.

Аналізуючи вищезазначене, щорічна індексація пенсії позивача забезпечувалась Головним управлінням Пенсійного органу України в Одеській області відповідно до норм чинного законодавства, з огляду на що суд не вбачає протиправних дій з боку відповідача в цій частині спірних правовідносин.

Щодо вимоги позивача про незаконність відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивача на підставі набутого після призначення пенсії її загального страхового стажу, загального педагогічного стажу роботи і понаднормового стажу.

Як було встановлено судом, при проведенні позивачу з 01.04.2021 року, з 01.03.2022 року та з 01.03.2023 року її страховий стаж був врахований по 31.03.2016 року.

Представники відповідача у судових засіданнях зазначили, що врахувати страховий стаж разом із заробітною платою позивачу за період після 31.03.2016 року було недоцільно, оскільки б це призвело до зменшення розміру пенсійної виплати у зв`язку зі зменшенням індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії.

Тобто, під час перерахунку 01.03.2021 року розмір пенсії позивача становив 3777,89 грн. при індивідуальному коефіцієнті 1,50079, водночас, у випадку врахування заробітної плати та страхового стажу після 31.03.2016 року, розмір пенсії становив би 3627,19 грн., оскільки індивідуальний коефіцієнт зменшився би до 1,43908.

Згідно ч. 4 ст. 42 Закону №1058, з 01.04.2023 позивачу було проведено перерахунок пенсії з урахуванням набутих 2 років страхового стажу. Розмір пенсії після перерахунку склав 5386,67 грн. з індивідуальним коефіцієнтом 1,50079, проте, у разі врахування всієї заробітної плати та страхового стажу після 31.03.2016 року, то розмір пенсії позивача становив би 5236,68 грн при індивідуальному коефіцієнті 1,45792.

З цього приводу суд погоджується зі стороною відповідача, що пенсійний орган при обчисленні розміру пенсії позивача застосував найбільш сприятливий для розміру пенсії період страхового стажу та заробітної плати.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Тобто, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в інших законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, про які вона зазначає.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а тому для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що саме у зв`язку з прийнятим рішенням суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Звертаючись до суду з позовом про скасування акту суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси, за захистом яких він звернувся до адміністративного суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення «Аксу проти Туреччини» [Aksu v. Turkey] пункт 50; «Берден» [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; «Тенасе проти Молдови» [Tгnase v. Moldova]).

Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Тобто, підставами для визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. Але при цьому обов`язковою умовою для визнання таких дій протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі, про які вона зазначає.

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає порушень прав та інтересів позивача з боку пенсійного органу щодо нездійснення перерахунку загального страхового стажу, загального педагогічного стажу роботи і понаднормового стажу позивача з урахуванням норми Закону «Про пенсійне забезпечення України», а тому позов ОСОБА_1 в цій частині також задоволенню не підлягає.

Щодо посилань позивача на факт того, що довідка про її заробітну платну №335 від 09.12.2014 року, видану Горлівським технікумом харчової промисловості Луганського національного аграрного університету, не була врахована при обчисленні розміру пенсії, то суд з цього приводу зазначає, що за ч.1 ст. 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року, а за бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами. Тобто, відомості з вищевказаних довідок враховується за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами. Разом з тим, як зазначено представниками ГУ ПФУ в Одеській області, оскільки підприємство, яким було виготовлено вищевказану довідку, знаходиться на тимчасово окупованій території, а інших підтверджуючих відомостей позивач до суду не надає, то суд погоджується із твердженням відповідача, що у пенсійного органу відсутня об`єктивна можливість перевірити первинні документи, на підставі яких видану довідку №335 від 09.12.2014 року.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, враховуючи, що за час розгляду даної справи представниками відповідача було доведено, що пенсійний орган діяв відповідно до норм чинного законодавства при здійсненні перерахунків пенсії позивача, та не допустив порушення прав позивачки в межах заявлених нею вимог, то адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, суд доходить висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат у справі.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 08 липня 2024 року.

Суддя О.В. Білостоцький