Справа № 480/2542/24
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2024 року Справа № 480/2542/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2542/24
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 13.08.1980 по 25.10.1980; з 06.10.1988 по 24.10.1988; з 13.07.1993 по 31.05.1995; 1986 по 1988; з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.05.2002 по 30.09.2002, а також період навчання в Буйнакському кооперативному технікумі з 01.09.1977 року по 10.07.1980 року, призначити пенсію за віком з 30.11.2023 року.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 10 березня 2022 року позивачу виповнилось 60 років та відповідно до Закону України набув право на пенсію за віком. 30.11.2023 року звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи по 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі представлення апостиля компетентним органом держави, в якій був складений документ.
Зокрема, період роботи з 01.07.2000 року обчислено за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За результатами розгляду доданих до заяви документів до страхового стажу не зараховано: - період роботи з 13.08.1980 року по 25.10.1980 року, оскільки даний період передує даті заповнення 10.01.1983, а тому потребує уточнення первинними документами; - період роботи з 06.10.1988 по 24.10.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки виправлення дати звільнення не завірено належним чином; - період роботи з 13.07.1993 по 31.05.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки печатка при звільненні не читається, а зазначена назва організації в довідці від 31.05.1995 не відповідає назві у трудовій книжці та відсутня довідка про реорганізацію; - період навчання з 03.01.1977 по 28.12.1977 (фактично навчався з 01.09.1977 по 10.07.1980) в Буйнакському кооперативному технікум республіки Дегестан, оскільки відсутнє проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений; - період роботи в колгоспі з 1986 по 1988 рік, згідно довідок № 679/02-09 від 28 06.2022 та довідки № 169/02-09 від 16.02.2023, оскільки наявні розбіжності в прізвищі та імені; - період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2000 та 01.05.2002 по 30.09.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Не погодившись з рішеннями ГУПФУ в Київській, Тернопільській і Львівській областях та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою суду від 04.04.2024 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачам копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", документ доставлено до їх електронних кабінетів 04.04.2024 (а.с. 32, 33, 34, 35).
У встановлений судом строк Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відзивів на позовну заяву не надали.
Відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області) у відзиві на позовну заяву зазначив, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років. Оскільки позивач досягнув пенсійного віку в данний проміжок часу, необхідний стаж для призначення пенсії становить 29 років. Вік заявника становить 61 рік 09 місяців. Страховий стаж становить 25 років 08 місяців 04 дні.
За результатами розгляду заяви з документами доданими до неї до страхового стажу не враховано:
- період з 13.08.1980 по 25.10.1980, оскільки дата заповнення трудової книжки 10.01.1983 не відповідає даті початку трудової діяльності 13.08.1980;
- період з 06.10.1988 по 24.10.1988, оскільки в даті звільнення міститься виправлення;
- період навчання з 01.09.1977 по 10.07.1980 в Буйнакському кооперативному технікумі Республіки Дагестан, яка є суб`єктом російської федерації, що входить до складу Північно-Кавказького федерального округу, згідно архівної довідки №542 від 26.08.2022, у зв`язку із припиненням 19.06.2023 для України дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав по 31 грудня 1991 року.
Відповідач вважає прийняте рішення правомірним, а суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо призначення пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.
Враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 36-39).
Представник позивача у відповіді на відзив не погоджується з позицією відповідача, просить позовні вимоги задовольнити (а.с. 46-48).
Відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області) у відзиві на позовну заяву зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління із заявою від 30.11.2023 про призначення пенсії за віком років відповідно до ст. 26 Закону № 1058.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним раніше, крім випадків, передбачених Законом № 1058.
Вік позивача 61 рік 9 місяців 14 днів. Страховий стаж становить 21 рік 10 місяців 10 днів. До трудового стажу позивача не враховані
- періоди роботи з 13.08.1980 по 25.10.1980 згідно трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки даний період передує даті заповнення,
- період з 06.10.1988 по 24.10.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки виправлення не завірено належним чином,
- період з 13.07.1993 по 31.05.1995 по 24.10.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки печатка про звільнення нечитабельна, а зазначена назва організації в довідці не відповідає назві у трудовій та відсутня довідка про реорганізацію,
- період навчання з 03.01.1977 по 28.12.1977 в Буйнакському Кооперативному технікумі республіки Дегестан, яка є суб`ктом російської федерації, оскільки відсутнє проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений.
- період роботи в колгоспі з 1986 по 1988 згідно довідок № 679/02-09 від 28.06.2022 та довідки 169/02-09 від 16.02.2023, оскільки наявні розбіжності в прізвищі та імені,
- період з 01.07.2000 по 31.12.2000 та 01.05.2002 по 30.09.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб.
Інших документів щодо підтвердження даних періодів роботи позивач не представив.
Дата, з якої особа матиме право на пенсію, - 14.04.2025
Також відповідач зазначив, що припинено всі дипломатичні відносини з російською федерацією, а тому органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості в повному обсязі виконувати Угоду, зокрема, здійснювати до органів Пенсійного фонду російської федерації запити документів та інших відомостей.
А отже, визначення загального трудового та страхового стажу особи проводиться виключно органами Пенсійного фонду України на підставі трудової книжки чи інших документів, а з 01.01.2004 на підставі відомостей, що є в системі персоніфікованого обліку.
Також зазначив, що 01.01.2023 росія припинила участь в Угоді про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні пенсій/ поновленні раніше призначених пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації.
Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача період роботи навчання з 03.01.1977 по 28.12.1977, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 53-59).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що 10.03.2022 року позивачу виповнилось 60 років.
30.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Підставою відмови зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 : з 13.08.1980 року по 25.10.1988 року, оскільки дата заповнення трудової книжки - 10.01.1983 року; з 06.10.1988 по 24.10.1988 року, оскільки виправлено дату звільнення з роботи та не завірено належним чином. Для зарахування вказаних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки; з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.05.2002 по 30.09.2002, оскільки відсутні відомості про застраховану особу згідно довідки ОК-5 (а.с. 20).
19.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
24.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
За результатами розгляду доданих до заяви документів до страхового стажу не зараховано: - період роботи з 13.08.1980 року по 25.10.1980 року, оскільки даний період передує даті заповнення 10.01.1983, а тому потребує уточнення первинними документами; - період роботи з 06.10.1988 по 24.10.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки виправлення дати звільнення не завірено належним чином; - період роботи з 13.07.1993 по 31.05.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки печатка при звільненні не читається, а зазначена назва організації в довідці від 31.05.1995 не відповідає назві у трудовій книжці та відсутня довідка про реорганізацію; - період навчання з 03.01.1977 по 28.12.1977 (фактично навчався з 01.09.1977 по 10.07.1980) в Буйнакському кооперативному технікум республіки Дегестан, оскільки відсутнє проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений; - період роботи в колгоспі з 1986 по 1988 рік, згідно довідок № 679/02-09 від 28.06.2022 та довідки № 169/02-09 від 16.02.2023, оскільки наявні розбіжності в прізвищі та імені; - період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2000 та 01.05.2002 по 30.09.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Не погодившись з рішеннями ГУПФУ в Київській, Тернопільській і Львівській областях та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Статтею 1 Закону № 1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.
За правилами частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Водночас, відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно із частиною 1 статті 64 Закону №1058, виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: - отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; - проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; - вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання; - порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу та сплати страхових внесків за цей період страхового стажу, відповідач має право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
Приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі також Порядок №637).
Пунктами 1-2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз вказаних норм права свідчить про те, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами чи показань свідків.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №415/4914/16-а, від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а, від 21.05.2020 у справі №550/927/17 та від 26.04.2021 у справі №348/2180/16-а.
Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року №58 (далі- Інструкція №58) також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно положень пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до пункту 2.4 цієї Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
До прийняття наведеної вище Інструкції порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (чинної на момент заведення трудової книжки позивача, далі також Інструкція № 162), пунктом 1.1. якої було також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 , досяг 60-річного віку 10.03.2022 року, отже за наявності страхового стажу не менше 30 років може набути право на призначення пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, наведеними рішеннями позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи :
- з 13.08.1980 року по 25.10.1980 року, оскільки даний період передує даті заповнення 10.01.1983, а тому потребує уточнення первинними документами;
- з 06.10.1988 по 24.10.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_5 , оскільки виправлення дати звільнення не завірено належним чином;
з 13.07.1993 по 31.05.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_5 , оскільки печатка при звільненні не читається, а зазначена назва організації в довідці від 31.05.1995 не відповідає назві у трудовій книжці та відсутня довідка про реорганізацію;
- з 01.09.1977 по 10.07.1980 в Буйнакському кооперативному технікум республіки Дегестан, оскільки відсутнє проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений;
- з 1986 по 1988 рік, згідно довідок № 679/02-09 від 28.06.2022 та довідки № 169/02-09 від 16.02.2023, оскільки наявні розбіжності в прізвищі та імені;
- з 01.07.2000 по 31.12.2000 та 01.05.2002 по 30.09.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Так, згідно змісту трудової книжки НОМЕР_5 , судом встановлено, що в період з 13.08.1980 року по 25.10.1980 року ОСОБА_1 працював на посаді бухгалтером Дербентского райпо (а.с. 9).
В період з 10.11.1985 по 28.09.1987 позивач працював в колгоспі «Дружба» водієм вантажного автомобіля (а.с.12).
В період з 15.02.1988 по 13.08.1988 працював в колгоспі на роботах з капітального ремонту тваринницьких приміщень (а.с.13).
Також, судом встановлено, що в період з 06.10.1988 по 24.10.1988 позивач працював на Завод ЖБК в объденении «Сумижелезобетон» (а.с. 14).
В період з 13.07.1993 по 31.05.1995 позивач працював на посаді комерческого директора Малое часное п/п «Каспий» (а.с.18).
Суд акцентує увагу на тому, що обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні уточнюючої довідки.
Окрім цього, суд підкреслює, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.
Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.
Враховуючи проаналізовані норми законодавства та правові висновки Верховного Суду, суд приходить висновку, що зазначені періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу.
Щодо періоду роботи з 03.01.1977 по 28.12.1977, суд зазначає наступне.
Так, згідно архівної довідки Республики Дагестан Муницыпального образования «Город Буйнакск» від 26.08.2022 №542 судом встановлено, що в період з 01.07.1977 по 10.07.1980 позивач навчався в Буйнакскому кооперативному технікумі (а.с.23)
Відмовляючи в зарахуванні спірного періоду навчання, відповідач зазначив, що оскільки відсутнє проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений, а тому підстави для зарахування зазначеного страхового стажу відсутні.
Відповідно до статті 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на положеннях міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно з статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.
Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (стаття 3 вказаної Угоди).
Статтею 5 Угоди у галузі пенсійного забезпечення, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди у галузі пенсійного забезпечення призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СРСР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).
Відповідно до статті 8 Угоди, органи, які здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють один з одним в порядку, визначеному договором між їх центральними органами.
Згідно зі ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Суд також зазначає що, якщо договором не передбачено інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення, відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Так, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР.
Суд наголошує, що посилання відповідача на зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до неї є безпідставним, оскільки не зарахування правомірно здобутого позивачем в країні-агресорі трудового стажу в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинними, не може мати негативні наслідки та нівелювати його право на призначення пенсії.
Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко вказано, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.
Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області безпідставно не зараховано період навчання позивача з 01.07.1977 по 10.07.1980 в Буйнакському кооперативному технікумі.
Щодо періоду роботи з 01.07.2000 по 31.12.2000 та 01.05.2002 по 30.09.2002, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що в період з 20.05.2000 по 25.12.2002 позивач працював на посаді директора ПП «Салют» (а.с.19).
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного судового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 № 637, а за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, зарахування страхового стажу здійснюється з врахуванням законодавчих норм визначених Законом № 1058-IV, на підставі відомостей персоніфікованого обліку, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру, а за періоди до 01.01.2004 на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
До 1 січня 2004 року стаж вимірювався часом роботи (і це був трудовий стаж), після цієї дати сумою фактично сплачених страхових внесків.
Тобто, з 1 січня 2004 року враховується не трудовий, а страховий стаж.
Враховуючи те, що записи про період роботи позивача з 01.07.2000 по 31.12.2000 та 01.05.2002 по 30.09.2002 містяться у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, суд приходить до висновку про те, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні періодів роботи з 01.07.2000 по 31.12.2000 та з 01.05.2002 по 30.09.2002 до стажу роботи позивача.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити пенсію за віком, з 30.11.2023, суд зазначає наступне.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вищевказана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки вказані повноваження відносяться виключно до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Поряд з цим, відповідно до п.1.1 розділу І Порядку №22-1, серед інших заяв, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно з п. 4.10. Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, заява про призначення пенсії подається особою до територіального органу Пенсійного фонду України (органу, що призначає пенсію), після сканування якої та сканування копій доданих до неї документів (формування електронної пенсійної справи), за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.
Отже, заява про призначення пенсії може бути розглянута як територіальним органом Пенсійного фонду, до якого заява була подана, так і іншим територіальним органом Пенсійного фонду.
А вже після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, приходить до висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати ГУ ПФУ в Львівській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 30.11.2023, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Приписами ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, за на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області судовий збір в сумі 1211,20 грн.(а.с.6).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
В задоволенні інших позовних вимог-відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук