Справа № 761/14798/23
Суддя: Волошин В. О.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-адр/761/8/24
13 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Волошина В.М.,
при секретарі: Харечко О.В.,
розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Татунця Владислава Вікторовича про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: третя особа: Інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві батальйону №3, роти №4 лейтенант поліції Макар Богдан Мирославович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024р., - адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: третя особа: Інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві батальйону №3, роти №4 лейтенант поліції Макар Богдан Мирославович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено. Скасовано постанову серії ЕАС № 6851856 від 18 квітня 2023р. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

15 квітня 2024р. на адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Татунця В.В. (далі по тексту - заявник) про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, яку позивач поніс у зв`язку із розглядом вказаної справи у розмірі 11000,0 грн.

08 червня 2024р. на адресу суду надійшло письмове заперечення представника відповідача на заяву сторони позивача про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у якій сторона посилається на не співмірність витрат у співвідношенні до складності справи, зазначивши, що їх розмір є значно перевищеним, просив суд відмовити у задоволенні вказаної заяви.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024р., - адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: третя особа: Інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві батальйону №3, роти №4 лейтенант поліції Макар Богдан Мирославович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Статтею 252 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати (частина перша).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019р. у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021р. у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020р. у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021р. у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 16 квітня 2022р., у справі № 727/4597/19 зробив висновок, що з вимог статті 134 КАС України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України», від березня 2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

До заяви про ухвалення додаткового рішення, на підтвердження витрат на правничу допомогу, додано: копію договору з адвокатом № 42/19 про надання правової допомоги від 26 листопада 2019р. та Додатку №1 від 26 листопада 2019р. до нього; копію акту здачі-прийняття наданих послуг від 15 квітня 2024р. за договором з адвокатом №42/19 про надання правової допомоги від 26 листопада 2019р.; копію квитанції до прибуткового касового ордеру про сплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11000,0 грн згідно акту здачі-прийняття наданих послуг від 15 квітня 2024р.

Так, згідно з актом здачі-прийняття наданих послуг від 15 квітня 2024р. за договором з адвокатом №42/19 про надання правової допомоги від 26 листопада 2019р., адвокатом Татунцем В.В. надано, а ОСОБА_1 прийнято професійну правничу допомогу у загальному розмірі 11000,0 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020р. у справі №755/9215/15-ц дійшла висновку, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі зазначила про необхідність надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.

При цьому, положення ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України передбачають право суду зменшити розмір витрат на правничу допомогу виключно за клопотанням іншої сторони без надання суду повноважень здійснювати дослідження неспівмірності заявлених до відшкодування витрат з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу на те, що дана категорія справи відноситься до справ незначної складності, а Єдиний державний реєстр судових рішень містить велику кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах, що не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень та вивчення практики в аналогічній категорії справ. Окрім цього, суд зауважує, що предмет спору не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

Тобто підготовка позову та інших процесуальних документів не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на приписи частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, враховуючи співрозмірність із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, а також наявністю письмових заперечень сторони відповідача на подану заяву, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, та, як наслідок, ухвалення у зв`язку з цим додаткового рішення у справі.

Виходячи з викладеного вище, заява представника про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 242, 252 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Татунця Владислава Вікторовича про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: третя особа: Інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві батальйону №3, роти №4 лейтенант поліції Макар Богдан Мирославович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) понесені витрати стороною позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання додаткового судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: