Справа № 158/1946/24
Суддя: Костюкевич О. К.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/1946/24
Провадження № 2-а/0158/50/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2024 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді - Костюкевича О.К.,
за участі секретаря судового засідання - Хмілевської І.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Воробея П.О.,
представника відповідача - Хоржевського Д.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом громадянки російської федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування рішення про примусове видворення з України, -
в с т а н о в и в:
Громадянка російської федерації ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воробей Петро Олексійович, звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області із позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування рішення про примусове видворення з України, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 14.12.2023 про примусове видворення за межі України громадянки російської федерації ОСОБА_1 .
Вважає рішення відповідача про примусове видворення незаконним, оскільки на момент його винесення особа позивача не була ідентифікована, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б посвідчували особу позивача. Водночас позивач подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у адміністративному позові.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, оскільки позивач не маючи документів, які б підтверджували законне перебування на території України, порушила Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у зв`язку із чим, 14.12.2023 відповідачем було прийняте рішення про примусове видворення за межі України.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою російської федерації, що підтверджується копією паспорта (а.с. 84-90).
Так, 14.12.2023 співробітниками Служби безпеки України виявлено громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала без документів, які б надавали її право законного перебування на території України. 14.12.2023 працівниками ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області було затримано позивача для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, у порядку ч. 2 ст. 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на 72 години та поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України, які незаконно перебувають в Україні.
14.12.2023 року головним спеціалістом ОСОБА_2 був складений протокол № МКМ 014211 про адміністративне правопорушення відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 203 КУпАП.
Постановою від 14.12.2023 громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності на накладено штраф у розмірі 5100 грн.
Разом з цим, 14.12.2023 головним спеціалістом сектору правового забезпечення та міграційного контролю управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м. Києві Київській області Дмитром Хоржевським відносно Магомедової Туті Шуайбовної, було прийнято рішення про примусове видворення до країни походження або третьої країни.
Крім цього, 14.12.2023 головним спеціалістом сектору правового забезпечення та міграційного контролю управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м. Києві Київській області Дмитром Хоржевським було винесено рішення про поміщення у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
14.12.2023 головним спеціалістом ОСОБА_2 був складений протокол № МКМ 000420 про адміністративне затримання відносно позивача.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач вперше приїхала на територію України приблизно в 2014 році відповідно до паспорту громадянки російської федерації. В 2017 році вона отримала підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З цього часу, вона постійно використовувала підроблений закордонний паспорт серії НОМЕР_1 виданий на ім`я громадянки України ОСОБА_3 .
Згідно відомостей про осіб, які перетнули державний кордон, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неодноразово перетинала кордон України з 07.12.2021. Останній раз перетнула кордон України в напрямку в`їзд в ПП «Порубне» 24.07.2023.
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 03.10.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні кримінального проступку за ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України.

У відповідності до частин першої, другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Позивач звернулася до суду з даним позовом не погоджуючись із оскаржуваним рішенням про примусове видворення від 14.12.2023.

Судом встановлено, що порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства громадянкою російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стало підставою для прийняття оскаржуваного в даній справі рішення.

Статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI), а також міжнародними нормами.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною першою, третьою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно із пунктом 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150 (далі - Порядок №150), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи вразі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк невизначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк невизначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Частиною 1 статті 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п. 8 ст. 26 Закону № 3773-VI, примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Як встановлено із матеріалів справи, 14.12.2023 позивачу було достеменно відомо про оскаржуване рішення, про що свідчить його власноручний підпис, вчинений в присутності перекладача. При цьому суд враховує, що на момент виявлення та затримання позивача громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документ, що посвідчує особу іноземця та дає їй право на виїзд за територію України іноземцем надано не було, у зв`язку із чим, 14.12.2023 головним спеціалістом сектору правового забезпечення та міграційного контролю управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м. Києві Київській області Дмитром Хоржевським відносно Магомедової Туті Шуайбовної, було прийнято рішення про примусове видворення до країни походження або третьої країни.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання що позивач порушила законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме порушила покладений на неї чинним законодавством України обов`язок дотримуватись вимог національного законодавства України.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно з ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, даючи оцінку спірному рішенню відповідача на відповідність критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач в межах спірних правовідносин діяв на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій та неупереджено.

Суд у даній справі також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Разом з тим, судом встановлено, що позивач досягла 18-річного віку, статус біженця їй не надано, доказів того, що остання перебуває в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, суду не надано, тобто відсутні підстави, за яких примусове видворення не застосовується (частина 8 статті 26 та частина 8 статті 30 Закону).

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що позивач на момент її затримання 14.12.2023 перебувала на території України нелегально, без документів, які б надавали їй законне право перебування в України, що, у сукупності з встановленими вище обставинами, породжує обґрунтовані сумніви щодо наявності у позивача наміру добровільно залишити територію України та дає підстави вважати, що остання перешкоджатиме проведенню процедури видворення, яку розпочато органами Державної міграційної служби України.

З огляду на викладене, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.19, 26, 33, 68, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 5, 9, 72, 75-77, 90, 139, 286, 288, 293 КАС України, ст. 203, 245, 251, 280 КУпАП, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні адміністративного позову громадянки російської федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування рішення про примусове видворення з України відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст судового рішення складений 10.07.2024