Справа № 686/16952/24
Суддя: Стефанишин С. Л.
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/175/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Управління транспорту та зв`язку Хмельницької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

14 червня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з вказаним позовом, в якому просив скасувати постанову серії РАП № від 07.05.2024 року, винесену інспектором з паркування Управління транспорту та зв`язку ХМР, а провадження по справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивачем заперечується факт скоєння правопорушення, а дії інспектора щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення адміністративного стягнення останній вважає протиправними. Окрім того, позивач стверджує, що вказана постанова складалася без врахування його пояснень, доказів правопорушення не надано, чим відмовлено позивачеві в реалізації його права на захист.

Окрім того, позивач стверджує, що його транспортний засіб припаркований на тротуарі, тоді як відповідальність за правопорушення до якої його притягнуто настає тільки тоді, коли автомобіль знаходиться на проїзній частині, про що відповідачем жодних доказів не надано.

Тому, з огляду на зазначене, позивач просить скасувати вищевказану постанову, а провадження по справі закрити.

Ухвалою суду від 19 червня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у спрощеному провадженні.

02.07.2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на поданий позов. В своєму відзиві відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні поданого позову, оскільки він є безпідставним та необґрунтований.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до ч.5 ст.261 КАС України.

Згідно вимог ч.3 ст.261 КАС України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у ній докази, суд вважає що поданий позивачем позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що 07.05.2024 року інспектором з паркування Управління транспорту та зв`язку ХМР винесено Постанову серії РАП № про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобі, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), а саме за порушення ОСОБА_1 вимог п. 3.34 ПДР, тобто зупинка автомобіля в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Внаслідок вчиненого правопорушення на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення відповідно до вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Факт скоєння вказаного правопорушення підтверджується матеріалами фотозйомки, наданої відповідачем у додатку до відзиву.

Позивач не погоджується із вказаною постановою та вказує, що його автомобіль не було припарковано в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», оскільки порушення в даному випадку настає тоді, коли автомобіль знаходиться на проїзній частині, тоді як його автомобіль було припарковано на тротуарі.

Разом з тим, суд не бере до уваги зазначені доводи позивача з огляду на наступне.

Суд зауважує, що згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до п. 1.3. ПДР України, ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 3.34 «Зупинку заборонено» глави 3 «Заборонні знаки» розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 із внесеними змінами забороняється зупинка та стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

При цьому, ст. 122 КУпАП перебачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Разом з тим, суд зауважує, що дія знаку 3.34 «Зупинку заборонено» поширюється на той бік дороги, на якому він встановлений, а керуючись абзацом восьмим пункту 1.10 Правил автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу.

У постанові № 686/13619/17 від 19.12.2019 року КАС ВС визначено, що тротуар, як і проїзна частина є складовими елементами дороги загалом. Тобто, Касаційний адміністративний суд, виходячи з тлумачень термінів "проїзна частина", "тротуар", "автомобільна дорога, вулиця (дорога)", "край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів)" дійшов висновку, що дорогою є не лише проїзна частина дороги, якою рухається автомобільний транспорт, але й пішохідна зона, в тому числі тротуар, а відтак зона дії заборонних знаків, зокрема 3.34 (зупинку заборонено) та 3.35 (стоянку заборонено) поширюється на всю дорогу (той бік дороги, де встановлено знак), елементом якої є тротуар, саме зовнішній край якого обмежує дорогу по ширині.

Таким чином, паркування транспортного засобу на тротуарі, але в зоні дії заборонного знаку, не звільняє від адміністративної відповідальності і є порушенням правил дорожнього руху.

Згідно частини третьої статті 279-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Pгідно з частини 5 статті 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, чинним законодавством не передбачено обов`язку подання до вказаного листа фото чи відеозаписів транспортного засобу під час вчинення адміністративного правопорушення.

В якості доказу до відзиву відповідачем до матеріалів справи долучено матеріали фотозйомки, з яких об`єктивно вбачається факт паркування позивачем транспортного засобу із порушенням встановленого порядку.

Згідно ч. 2 ст. 7 та ст. ст. 245, ст. 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах ВС.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19, вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте жодного доказу на обґрунтування своєї позиції до суду не надав. Тому, суд вважає доводи позивача такими, що ґрунтуються на його суб`єктивній думці та не підкріплюються долученими до матеріалів справи доказами, а тому при вирішені даної справи не можуть бути враховані судом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloranand Francis v. The United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

За правилами ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, на підставі викладеного, провівши дослідження матеріалів справи у їх сукупності, суд вважає, що факт скоєння ОСОБА_1 порушення п. 3.34. ПДР знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення.

Отже, керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 72-77, 90, 241-246, 257-258, 260, 268 КАС України, ст. ст. 7, 9, 23, 33, 121, 245, 251, 280, 284, 288 КУпАП, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Управління транспорту та зв`язку Хмельницької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Сергій Стефанишин