Справа № 380/5745/24
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 рокусправа № 380/5745/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до , в якому просить суд:

-визнати протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії від 14.02.2024 року №61 Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) період роботи протягом липня 1981 року - квітня 1998 року згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 14.07.1981 та проходження строкової військової служби з 12.04.1979 по 08.05.1981 згідно з військовим квитком НОМЕР_3 від 05.04.1979 до загального страхового стажу.

Оґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що після досягнення пенсійного віку він звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, однак у задоволенні такої було відмовлено з огляду на недостатність страхового стажу. Так, до такого не було зараховано окремі періоди роботи з тих мотивів, що записи про трудову діяльність внесені до трудової книжки з порушенням законодавчих вимог. Зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на керівника підприємства, а тому невиконання таких вимог не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист. Більше того, вважає, що органи Пенсійного фонду України наділені повноваженнями самостійно отримувати від підприємств необхідні для призначення пенсії документи. Позивач вважає такі дії пенсійного органу протиправними, що порушують норми чинного законодавства та позбавляють його право на належне пенсійне забезпечення протягом тривалого часу. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою 20.03.2024 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, з дати отримання копії ухвали. У визначений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 09.04.2024 відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників та запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

На адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечив. Відзив обґрунтований тим, що за принципом екстериторіальності документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та відповідно рішення про відмову у призначенні пенсії за результатами розгляду поданих документів приймалося ним. Також зазначив, що підставою відмови у призначенні пенсії за віком є те, що за результатами розгляду заяви позивача та документів долучених до заяви до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 12.04.1979 по 08.05.1981, згідно з військовим квитком НОМЕР_3 від 05.04.1979, оскільки зазначено по батькові, російською мовою « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявника російською мовою ОСОБА_3 ; період роботи протягом липня 1981 року - квітня 1998 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 14.07.1981, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки на титульному аркуші наявна печатка підприємства, по відтиску якої не можливо встановити назву підприємства; період отримання допомоги по безробіттю з 04.01.2023 по 02.07.2003, згідно з довідкою від 10.04.2023 № 603, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. Відповідно до ст. 26 Закону № 1058 (зі змінами внесеними Законом України від 03.10.2017 № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», які набрали чинності з 01.01.2018) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років. Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 - від 22 до 32 років. Згідно з ч.3 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 01.01.2019, страхового стажу, передбаченого частинами 1 і 2 цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 01.01.2027 по 31.12.2027 - від 15 до 24 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами 1 - 3 цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами 1 - 3 цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Крім того, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи протягом липня 1981 року - квітня 1998 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 14.07.1981, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки на титульному аркуші наявна печатка підприємства, по відтиску якої не можливо встановити назву підприємства, що порушує вимоги Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях» від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162) яка діяла на момент заповнення трудової книжки позивача та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. Для зарахування зазначеного періоду необхідно надати уточнюючу довідку видану на підставі первинних документів. Інших документів щодо підтвердження даного періоду роботи позивач не представив. Зважаючи на викладені обставини в їх сукупності вважаємо, що дії Головного управління є правомірними та таким, що ґрунтуються на Конституції, законах України та роз`яснювальних листах Пенсійного фонду України, а відтак позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Також на виконання ухвали суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. Так, зазначено, що

06.02.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). 14.02.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №61 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних(автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Уточнюючі довідки про період проходження строкової військової служби позивачем не надано. За наданими для призначення пенсії документами встановлено, що страховий стаж позивача склав 19 років 1 місяць 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058. Відтак, рішення від 14.02.2024 № 61 є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимоги позивача.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини 7 статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини 5 статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.

Суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 06.02.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058-ІV).

Зауважень щодо форми звернення, обсягу матеріалів пенсійним органом позивачу не висловлено, наявності явних та очевидних дефектів у поданих документах не виявлено.

На дату звернення за призначенням пенсії позивач досяг 63-річного віку.

Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

14.02.2024 за результатами розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 61.

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 14.02.2024 №61 відмовлено позивачу у призначенні пенсії. Страховий стаж встановлено 19 років 1 місяць 21 день. Зазначено, що результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди: проходження строкової військової служби з 12.04.1979 по 08.05.1981, згідно з військовим квитком НОМЕР_3 від 05.04,1979, оскільки зазначено по батькові, російською « ОСОБА_4 », що не відповідає паспортним даним заявника, російською « ОСОБА_5 »; роботи протягом липня 1981 року - квітня 1998 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_4 від 14.07.1981, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки на титульному аркуші наявна печатка підприємства, по відтиску якої не можливо встановити назву підприємства; отримання допомоги по безробіттю з 04.01.2003 по 02.07.2003, згідно з довідкою від 10.04.2023 № 603, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. Страховий стаж зараховано за додатковими документами та за наявними даними в реєстрі застрахованих осіб з 01.05.1998. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 01.02.2026. Тому відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 21 рік.

Відповідь на звернення надавалося за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Мін`юсті 16.03.2021 за № 359/35961.

Після надання відмови - відповіді, електронна пенсійна справа, яка була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Листом Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком.

Не погодившись із рішеннями про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі по тексту Закон № 1058-ІV).

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках,передбачених цим Законом.

Згідно зі ст.7 Закону № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: - з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-ІV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки,

внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються

дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 22 Порядку №637 визначено, що стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення, до укладення відповідних двосторонніх угод).

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, можливо прийти до висновку, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону №1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як видно із оскаржуваного рішення від 14.02.2024 №61 позивачу не зараховано періоди: проходження строкової військової служби з 12.04.1979 по 08.05.1981, згідно з військовим квитком НОМЕР_3 від 05.04.1979, оскільки зазначено по батькові, російською « ОСОБА_4 », що не відповідає паспортним даним заявника, російською « ОСОБА_5 »; роботи протягом липня 1981 року - квітня 1998 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_4 від 14.07.1981, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки на титульному аркуші наявна печатка підприємства, по відтиску якої не можливо встановити назву підприємства; отримання допомоги по безробіттю з 04.01.2003 по 02.07.2003, згідно з довідкою від 10.04.2023 № 603, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.

Як видно з означеної трудової книжки позивача, то така видана на ім`я ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 в частині записів № 3-25, які охоплюють спірний період трудової діяльності позивача, заповнена відповідно до Інструкції № 162, записи в трудовій книжці про роботу позивача в періоди з липня 1981 року - квітня 1998 року відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи за власним бажанням позивача, номери наказів та їх дати, посаду на якій працював позивач та відбиток печатки підприємства при прийнятті та звільненні з роботи.

Так, трудова книжка позивача є єдиним цільним документом, записи про роботу у ній ідуть в порядку їх часової черговості, відсутні неспівпадіння у порядкових номерах записів про роботу, немає підчисток або будь-яких слідів впливу на текст; усі записи в трудовій книжці позивача, в тому числі і оспорювані відповідачами містять: 2.1) номери та дати наказів про прийняття на роботу та про звільнення; 2.2) запис про займану позивачем посаду та назву підприємства, на якому працював позивач; 2.3) прізвища та підписи відповідальних посадових осіб підприємств, які оформляли прийняття/звільнення позивача з роботи; 2.4) печатки підприємств; правильна хронологічність записів у трудовій книжці позивача підтверджуються не лише їх порядком, а і додатковими документами (довідками), які отримала позивач.

Відповідачі зазначають, що «на титульній сторінці печатка організації, що видавала трудову книжку не читається», проте суд зазначає, що ця обставина ніяким чином не впливає на задокументовані на інших сторінках трудової книжки робочі місця позивача, адже на титульній сторінці вказується лише ідентифікаційні дані власника трудової книжки.

Як зазначено вище, на інших сторінках із стажом роботи є печатки організацій, у яких працював позивач, номери та дати наказів про прийняття на роботу та про звільнення позивача та інші необхідні дані. У сукупності вони дозволяють встановити трудовий стаж позивача, підтверджений печатками кожної організації, в якій вона працювала.

Разом з цим, слід зазначити, що відповідно до п.1.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162» (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252) зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412, що діяла на час первісного заповнення трудової книжки, прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі - Постанова) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 постанови вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд зазначає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового (страхового) стажу, а така підстави як: на титульній сторінці печатка організації що видавала трудову книжку не читається: дата заповнення не співпадає з першим періодом роботи; по-батькові не відповідає паспортним даним позивача не можуть бути підставами для виключення спірних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, а також іншої документації з вини адміністрації підприємства, і як наслідок не може позбавляти його конституційного права на соціальний захист, а тому суд вважає, що вказаний вище періоди роботи протиправно не зараховано відповідачами до страхового стажу.

Відповідачами також не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що записи у трудовій книжці позивача є недійсними та недостовірними.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв протиправно, відмовивиши у зарахуванні стажу позивача на тій підставі, що уповноваженою особою підприємства, де працював позивач неналежно оформлено титульну сторінку трудової книжки.

Крім того, відповідачем не враховано до стажу період проходження військової служби з 12.04.1979 по 08.05.1981, згідно з військовим квитком НОМЕР_3 від 05.04.1979, оскільки зазначено по батькові, російською « ОСОБА_4 », що не відповідає паспортним даним заявника, російською « ОСОБА_5 ».

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вказано у п. «в» ч. 3 ст. 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується військова служба.

Відповідно до п. 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Відповідно до військового квитка від 05.04.1979 серії НОМЕР_3 , який виданий на ім`я ОСОБА_1 , позивач проходив військову службу у лавах Радянської Армії з 12.04.1979 по 08.05.1981. Запис про проходження строкової служби містить також і трудова книжка позивача.

Суд вважає зазначені вище мотиви відповідача протиправними, оскільки такі розбіжності зумовлені виключно помилкою в транслітерації при їх перекладі та жодним чином не ставляють під сумнів приналежність таких документів саме позивачу. Так, описка в написані «по батькові» позивача не може бути виправданою для позбавлення його права на страховий стаж, оскільки допущена не з його вини.

Беручи до уваги той факт, що спірний період зазначений також і в трудовій книжці позивача, не врахування даного періоду проходження строкової служби до страхового стажу є безпідставним.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення від 14.02.2024 №61 та наявність підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи та навчання.

Суд також звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст. 245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до переконання, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаівській області від 14.02.2024 №61 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії період роботи з липня 1981року - квітня 1998року згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 14.07.1981, а також період проходження строкової військової служби з 12.04.1979 по 08.05.1981 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_3 від 05.04.1979.

Правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивача відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями.

Враховуючи викладене, з метою повного та ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьмуу рішенні про те, що підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача період роботи з липня 1981року - квітня 1998року згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 14.07.1981, а також період проходження строкової військової служби з 12.04.1979 по 08.05.1981 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_3 від 05.04.1979.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно з якою усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: 54008, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код ЄДРПОУ 13844159), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Андрея Митрополита, 10, код ЄДРПОУ 13814885) про визнання протиправним та скасування рішення дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаівській області від 14.02.2024 №61 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії період роботи з липня 1981року - квітня 1998року згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 14.07.1981, а також період проходження строкової військової служби з 12.04.1979 по 08.05.1981 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_3 від 05.04.1979.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні про те, що підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з липня 1981року - квітня 1998року згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 14.07.1981, а також період проходження строкової військової служби з 12.04.1979 по 08.05.1981 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_3 від 05.04.1979.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: 54008, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код ЄДРПОУ 13844159)за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )судовий збір в сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.МитрополитаАндрея, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )судовий збір в сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.