Справа № 520/7067/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Заічко О.В.

10 липня 2024 р. Справа № 520/7067/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

У березні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Єрьоміна В.А. звернулась до суду з позовом, в якому просить

- визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області) щодо не нарахуванні та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по 30.06.2021 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по 30.06.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ, отримує пенсію за вислугу років, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На виконання положень постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» у 2018 році відповідачем був проведений перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року. Виплата перерахованих сум пенсії ОСОБА_1 , у тому числі за період з 01.01.2916 року по 31.12.2017 року пенсійним органом здійснювалася в порядку, встановленому п. 3 постанови КМУ № 103. Станом на 01.07.2021 року відкладена виплата пенсії проведена у повному обсязі.

У відповідь на її адвокатський запит, як представника позивача, стосовно здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати частини пенсії за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати донарахованої пенсії відповідач листом від 21.11.2022 року безпідставно відмовив у нарахуванні та виплаті означеної компенсації.

Одночасно представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Єрьоміна В.А. подала до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, якою просила визнати поважними причину пропуску ОСОБА_1 процесуальний строк на подання адміністративного позову.

В обґрунтування заяви представник позивача зазначила про те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення. Також представник позивача, посилаюсь на правові висновки Верховного Суду, зазначає, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російською федерацією, сурове застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14Міжнародного пакту про громадські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини в основоположних свобод.

Вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі суд першої інстанції, фактично. Зазначив про відсутність підстав для розгляду заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Єрьоміної В.А. про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, визначившись про те, що позивачем не пропущений строк звернення до суду.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.02.2018 року у справі № 820/6514/17 стосовно того, що право на перерахунок пенсії не може бути обмежено будь-яким строком у разі, коли обов`язок щодо здійснення такого розрахунку покладено на органи Пенсійного фонду України внаслідок зміни грошового забезпечення. Судом зазначено, що подобного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.07.2020 у справі № 280/1931/19.

Правом подання відзиву на адміністративний позов відповідач не скористався.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений в повному обсязі.

Судове рішення вмотивовано встановленим про те, що відповідачем остаточна виплата позивачу перерахованих коштів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2021 року здійснена у червні 2021 року, то пенсійний орган зобов`язаний здійснити нарахування компенсації втрати частини доходів позивача відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Харківській області просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 року в та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволені вимог позивача.

Скаржник зазначає, що виплата позивачу нарахованих сум пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року провадилась на умовах, встановлених постановою КМУ № 103 за рахунок коштів Державного бюджету України після виділення коштів на фінансування таких виплат.

Також, скаржник зазначає, що позивач повинен був дізнатися про не нарахування та невиплату йому компенсації не пізніше 30.06.2021 року, коли йому була виплачена пенсія без компенсації. Відповідно шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, встановлений ст. 122 КАС України, сплив 31.12.2021 року. Позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються періоду, що враховуючи дату звернення до суду, виходить за межі вказаного строку звернення до суду. За таких умов наявні підстави для застосування положень ст.ст. 122. 123 КАС України щодо залишення позову без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів зауважує, що наявний у матеріалах справи ордер представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Єрьоміної В.А. посвідчує повноваження останньої представляти інтереси позивача лише в суді першої інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення слід скасувати, позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду, з огляду на наступне.

Судовим розглядом справи встановлено і, встановлені обставини не спростовуються учасниками справи, що позивач ОСОБА_1 , колишній співробітник ОВС, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області як отримувач пенсії, призначеної в порядку і на умовах Закону У країни від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Після прийняття Кабінетом Міністрів України 21.02.2028 року постанови № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та отримання довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), у 2018 році ГУ ПФУ в Харківській області проведений перерахунок пенсії позивача. Виплата перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року відповідачем провадилась з урахуванням положень п. 3 постанови КМУ № 103. Повна виплата суми перерахованої пенсії за вказаний період відповідачем здійснена 30.06.2021 року.

08.11.2022 року представник позивача звернулася до відповідача із заявою про виплату позивачу компенсації за втрату частини виплаченої з 01.01.2016 по 31.12.2017 року пенсії відповідно до Закону № 2050-ІІІ. Згідно з інформацією, викладеною в листі ГУ ПФУ в Харківській області від 14.11.2022 № 2000-0203-8/80512, представника позивача повідомлено, що, підстави для нарахування та виплати компенсації відсутні.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до частин першої, другої ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до адміністративного суд, це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Таким чином, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава за допомогою встановлення відповідних процесуальних строків, може обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

За сталою позицією Верховного Суду, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття, «дізналася» та «повинна була дізнатись» про порушення права. Зокрема, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї немає перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 340/1019/19).

За встановленими у справі обставинами, повна виплата сум перерахованої за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року позивачу ОСОБА_1 відповідачем проведена 30.06.2021 року, а з позовом до суду представник позивача звернулась після спливу більш ніж двадцяти місяців.

Колегія суддів зауважує, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ), який не визначає спеціальних строків для звернення до суду.

Відповідно до статті 1 цього Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 зазначеного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 року № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), положення якого фактично відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Колегія суддів зазначає, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів, а виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

Колегія суддів також зазначає, що норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.

Статті перша, друга і четверта Закону № 2050-ІІІ та норми Порядку № 159 фактично встановлюють (визначають) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

При цьому, відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні ст. 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач повинен був дізнатись про порушення свого права з першого числа місяця, який слідує після 30.06.2021 року, та з цього дня протягом шести місяців звернутися до суду з позовом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів надає критичну оцінку доводам, викладеним представником позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного позову, про наявність поважних причин пропуску ОСОБА_1 такого строку.

Колегія суддів зауважує, що шестимісячний строк звернення позивача ОСОБА_1 до адміністративного суду сплинув це до оголошення в державі воєнного стану. У заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду заявник не наведено жодної обставини, яка б яка виникла об`єктивно, незалежно від волі ОСОБА_1 , і унеможливила його своєчасне звернення до суду у строк, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України.

Оскільки поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами, а таких обставин у заяві не наведено, колегія суддів відхиляє доводи представника позивача стосовно необхідності врахування правових висновків, викладених Верховним Судом про те, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Харківській області, скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 року з прийняттям нового судового рішення про залишення позову без розгляду на підставі ч. 3 ст. 123 та пункту 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, оскільки визнає причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, наведені в заяві його представником, неповажними.

Інші доводи та заперечення сторін висновки колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 3 ст. 123 КАС України).

Відповідно до п. 8 . 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу;

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 123, 140, 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Курило