Справа № 320/11063/22
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Парінов А.Б.,

судді: Беспалов О.О.,

Грибан І.О.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (далі - відповідач-1), у якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області щодо відмови у перерахуванні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про статус народного депутата України";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про статус народного депутата України" в розмірі 60 відсотків від заробітної плати працюючого депутата України з 01 вересня 2022 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на наявність у нього права на перерахунок раніше призначеної пенсії за віком відповідно до довідки Апарату Верховної Ради України від 19.08.2022 №18/07-2022/138114 про розмір та складові заробітної плати народного депутата України - члена комітету Верховної Ради України діючого скликання станом на 19.08.2022. Відмову у перерахунку пенсії, викладеної у рішенні №30 від 06.10.2022, вважає необґрунтованою оскільки чинний абз. 1 частини 2 статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України», на час призначення йому пенсії, передбачав призначення пенсії в розмірі 60 відсотків від заробітної плати працюючого депутата України з урахуванням усіх доплат і надбавок до посадового окладу, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Нарахування пенсії здійснюється із суми відповідної заробітної плати. У разі зміни розміру заробітної плати працюючи народним депутатам відповідно здійснюється перерахунок їх пенсії, що визначено абз. 11 ч. 12 ст. 20 Закону України "Про статус народного депутата України".

17.01.2023, судом зафіксовано, що позивачем у справі оскаржується відмова Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області на обліку якого перебуває позивач та отримує пенсію, у здійсненні перерахунку такої пенсії щодо переведення на інший вид пенсії та судом встановлено, що така відмова була прийнята саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №30 від 06.10.2022, з урахуванням положень ст. 48 КАС України, задля об`єктивного та всебічного розгляду справи, ухвалою суду залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, далі - відповідач-2).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 позов задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №30 від 06 жовтня 2022 року;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення на інший вид пенсії від 28 вересня 2022 року за вх. № 1844 разом із доданими до неї документами та прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 на інший вид пенсії враховуючи Закон України «Про статус народного депутата України» з урахуванням висновків суду;

в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області подано апеляційну скаргу, у якій останній просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт стверджує, що оскаржуване рішення є правомірним та скасуванню не підлягає, позаяк відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України» пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до статті 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 26.10.2016 призначено пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 67 від 27.02.2017, ОСОБА_1 з 18.01.2017 встановлено пенсію за особливі заслуги перед Україною та до призначеної пенсії встановлено надбавку згідно із Законом України «Про пенсію за особливі заслуги перед Україною» в розмірі 23 % від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність, як особі, нагородженій орденом «За заслуги» ІІІ ступеня.

23 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії згідно ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України» із урахування Закону України «»Про внесення змін до деяких законодавчих актів України про підвищення пенсій» №2148-VІІІ від 03.10.2017, який набув чинності з 11.10.2017, враховуючи, що пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», отримавши сформовану нову довідку Управління справами Апарату Верховної ради України №18/07-2022/138114 від 19.08.2022 про розмір заробітної плати народного депутата України - члена комітету Верховної Ради України діючого скликання, виходячи з 90 % грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії на підставі вказаної довідки. Додав до зави відповідну довідку.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 подав до Пенсійного фонду заяву від 28 вересня 2022 року щодо переходу на пенсію за іншим Законом, надавши відповідно перелік певних документів, зареєстровані за вхідним № 1844.

Вказані подані заяви із документами позивача ОСОБА_1 від 23 серпня 2022 року та від 28 вересня 2022 року, за принципом екстериторіальності, були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, та останнім прийнято рішення №30 від 06 жовтня 2022 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії щодо переведення на інший вид пенсії згідно із Законом України «Про статус народного депутата України» відповідно до заяви від 28 вересня 2022 року.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області в даному рішенні вказано про положення ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України» за якою пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на дату звернення ОСОБА_1 з 26.10.2016 перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вказано про право на оскарження рішення про відмову у перерахунку пенсії в судовому порядку.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області 24 жовтня 2022 року листом № 0200-0222-8/78686 повідомлено позивача про прийнятне рішення Головним Управлінням Пенсійного фонду у Київській області №30 від 06.10.2022 про відмову у перерахунку пенсії із посиланням на положення ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України» за якою пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням того, що пенсія ОСОБА_1 призначена за віком з 26.10.2026 згідно вказаного Закону № 1058-ІV.

Таким чином, позивач вважає, що він має право на перерахунок його пенсії на підставі довідки Управління справами Апарату Верховної ради України №18/07-2022/138114 від 19.08.2022 про розмір заробітної плати народного депутата України - члена комітету Верховної Ради України діючого скликання, враховуючи те, що внесеним Законом №2148-VІІІ зміни до діючого законодавства пенсійне забезпечення народних депутатів з 11.10.2017 здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не надано суду належних та достатніх доказів в розумінні ст. 77 КАС України щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на інший вид пенсії за заявою від 28 вересня 2022 року та відповідно судом встановлено право позивача на подання такої заяви та переведення на інший вид пенсії та зафіксовано про невиконання відповідачем-2 положень Порядку № 22-1 та Закону № 1058-IV під час вирішення та розгляду заяв про переведення на інший вид пенсії. Суд також зробив висновок про передчасність дій Пенсійного фонду відповідача-2 у справі приймаючи спірне рішення, в якому вказано про відмову у перерахунку пенсії за Законом № 2790-XII, оскільки питання щодо переведення ОСОБА_1 на пенсію за Законом України «Про статус народного депутата України» на дату прийняття спірного рішення не було прийнято, відсутні обставини перебування ОСОБА_1 на пенсії за віком за Законом № 2790-XII, що виключає законність дій та прийняття рішення щодо відмови у перерахунку пенсії.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Першочергово, для правильного вирішення даної справи слід здійснити правовий аналіз базових організаційно-правових характеристик пенсійного забезпечення народних депутатів України.

Так, статтею 20 Закону України від 17 листопада 1992 року № 2790-XII «Про статус народного депутата України» (далі - Закон № 2790-XII, у редакції, чинній на момент призначення позивачеві пенсії) було передбачено, що час роботи народного депутата у Верховній Раді України зараховується до стажу державної служби, а також зараховується до його загального і безперервного стажу роботи, стажу роботи (служби) за спеціальністю, стажу роботи, який дає право на встановлення процентних надбавок до заробітної плати та одержання одноразової винагороди за вислугу років (за стаж роботи за спеціальністю на даному підприємстві), процентної надбавки за вислугу років, виплату винагороди за підсумками роботи.

Після досягнення чоловіками 62 років і жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також у разі визнання інвалідом I або II групи народному депутату призначається пенсія в розмірі 60 відсотків суми місячної заробітної плати працюючого народного депутата з урахуванням всіх доплат та надбавок до посадового окладу, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Нарахування пенсії здійснюється із суми заробітної плати, що складається з посадового окладу з урахуванням усіх доплат та надбавок працюючого народного депутата на момент призначення пенсії.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї частини, право на пенсію за віком мають народні депутати - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року;

60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року;

61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент призначення позивачеві пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» останньому виповнилось 60 років.

Так, з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», згідно з яким абзац 11 частини дванадцятої статті 20 Закону № 2790-XII викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій народним депутатам України визначаються Кабінетом Міністрів України».

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Законом України від 30 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесено зміни у частину 12 та встановлено, що пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, яка набрала чинності з 11 жовтня 2017 року та застосовується з 01 жовтня 2017 року) у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до, зокрема, Закону України «Про статус народного депутата України», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», не переглядається та пенсія не індексується. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Аналізуючи наведені правові норми, слід зазначити, що пенсія народного депутата України є видом пенсії, яка призначається за спеціальним законом, зокрема відповідно до Закону України «Про статус народного депутата» (станом на момент призначення позивачу пенсії - жовтень 2016 року).

Пенсія народному депутату України могла бути призначена за віком, вислугу років та у разі визнання особи інвалідом.

Між, тим станом на сьогодні, пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», це визначено Законом України від 30 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».

Колегія суддів наголошує, що у цій справі правовідносини виникли у зв`язку з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у переведенні та перерахунку пенсії ОСОБА_1 , який є колишнім народним депутатом України, пенсія якому призначена відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове держане пенсійне страхування», у зв`язку зі зміною розміру заробітної плати працюючого народного депутата України.

Отже, вищенаведені правові норми - Закон України «Про статус народного депутата України», Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в контексті пенсійного забезпечення) не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки так, позивач є колишнім народним депутатом України, проте отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове держане пенсійне страхування», відтак звертатись за перерахунком пенсії як народному депутату України у нього підстав немає.

Питання про перерахунок пенсії колишньому народному депутату України можна ставити у разі, якщо пенсія була призначена відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України».

Колегія суддів враховує, що статтею 22 Загальної декларації прав людини встановлено, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За приписами ст. 10 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Таким чином, законодавством передбачається, що у разі, якщо особа одночасно має право на декілька видів пенсій, то вона має право обрати та отримувати лише один вид пенсії, тобто діє принцип права вибору пенсійного забезпечення.

35. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23 серпня 2023 року у справі № 380/17897/21.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1(далі - Порядок № 22-1, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зокрема, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Пунктом 1.9 Порядку № 22-1 особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.8 цього розділу.

З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У випадку переведення на інший вид пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 червня 2023 року у справі № 500/4392/22.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу.

Зі змісту наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 18.01.2017 вбачається, що позивач просив призначити пенсію за віком.

Слід звернути увагу, що станом на момент призначення ОСОБА_1 пенсії, у останнього були відсутні підстави для призначення йому пенсії, як народному депутату України. Тобто, права на пенсію як народного депутату України у ОСОБА_1 в 2016 році не було.

За таких обставин, можна дійти висновку, що у позивача було відсутнє право вибору пенсії у 2016 році. Єдиним варіантом призначення позивачу пенсії у цей період - була пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів враховує рішення Європейського суду з прав людини від 03.06. 2014 у справі за заявою Великода проти України, яким звернуто увагу на те, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, на залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік.

У цьому рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 09.10.1979 у справі Ейрі проти Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються і на питання допустимості зменшення соціальних витрат, про що зазначено в рішенні цього суду від 12.10.2004 у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного розподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, з огляду на те, що у законодавстві, яке регулює питання перерахунку пенсії вказаної категорії осіб, відбулись зміни, тобто по новому врегульовано відносини у даній сфері.

Посилання ж позивача на те, що відповідно до ст. 22 Конституції України відмова пенсійного органу у здійсненні перерахунку пенсії приводить до звуження (обмеження) змісту та обсягу його конституційних прав на пенсійне забезпечення, суд оцінює критично, оскільки відмова пенсійного органу у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яку він отримував до цього, тобто, не відбулося звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Крім того, суд зауважує, що довідка Апарату Верховної Ради України від 19.08.2022 № 18/07-2022/138114 видана на підставі звернення позивача, відтак не є підставою для проведення відповідного перерахунку пенсії.

Поряд з цим, при вирішенні справи суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, не правильно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкового рішення про задоволення заявлених вимог.

Судовою колегією враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при прийнятті рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, безпідставно задовольнивши позовні вимоги.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції шляхом прийняття нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
І.О. Грибан