Справа № 300/7920/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/7920/23 пров. № А/857/1524/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року (головуючий суддя Главач І.А.), ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін м.Івано-Франківськ у справі № 300/7920/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дії та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

13.11.2023 поштовими засобами зв`язку ОСОБА_1 (далі позивач) подано позов до суду до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач 1, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, також відповідач 2, ГУ ПФУ в Тернопільській області), в якому просить: визнати протиправним дії та скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільскій області №81 від 07.08.2023 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком; зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області для призначення дострокової пенсії за віком зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 16.07.1986 по 29.11.1986 та з 29.12.1988 по 04.11.1989 в колгоспі «Радянська Україна», з 29.11.1989 по 14.12.1989 в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС, період отримання допомоги по безробіттю з 09.03.2000 по 25.04.2000 та час проходження військової служби протягом участі в антитерористичній операції 08.06.2015 - 26.04.2016 та 10.06.2016 -19.07.2016 на пільгових умовах один місяць служби за три місяці; зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області з 31.07.2023 призначити та здійснити нарахування та виплату дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №812 від 07.08.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 16.07.1986 по 29.11.1986 та з 29.12.1988 по 04.11.1989 в колгоспі «Радянська Україна», з 29.11.1989 по 14.12.1989 в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС, період отримання допомоги по безробіттю з 09.03.2000 по 25.04.2000 та час проходження військової служби протягом участі в антитерористичній операції 08.06.2015 - 26.04.2016 та 10.06.2016 -19.07.2016 на пільгових умовах один місяць служби за три місяці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу слід зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 16.07.1986 по 29.11.1986 та з 29.12.1988 по 04.11.1989 в колгоспі «Радянська Україна», з 29.11.1989 по 14.12.1989 в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС, період отримання допомоги по безробіттю з 09.03.2000 по 25.04.2000, оскільки пенсійним органом не доведено, що позивач у спірний період роботи не працював в зазначених підприємствах, або не виконував встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин. Час проходження військової служби протягом участі в антитерористичній операції 08.06.2015 - 26.04.2016 та 10.06.2016 -19.07.2016 на пільгових умовах один місяць служби за три місяці. Всі періоди підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Суд першої інстанції зазначив, що невірність та неповнота записів в трудовій книжці, не може бути підставою для неврахування особі періодів до стажу для призначення пенсії. Крім того, вказав про безпідставність не зарахування відповідачами до стажу позивача на пільгових умовах періоду проходження ним військової служби в особливий період, за умови підтвердження такого періоду відповідними довідками. Щодо призначення пенсії пенсійним органом то таке є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року в частині задоволених вимог та в цій частині ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте за неповного з`ясування обставин, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви щодо страхового стажу, за даними трудової книжки визначено спірні періоди в колгоспі, оскільки не надано довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі. При зверненні із заявою для призначення пенсії позивачем надано архівні довідки про встановлений і вироблений мінімум трудової участі в господарстві від 19.08.2021 та від 09.03.2022, відповідно до яких проведено позивачу розрахунок стажу. Відносно періоду отримання допомоги по безробіттю варто зазначити, що номер наказу про початок виплати допомоги по безробіттю містить виправлення, що сприяло відмові в зарахуванні даного періоду до страхового стажу. Довідку, яка підтверджує отримання даної допомоги при вирішенні питання призначення пенсії не надавалась, так як рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято 07.08.2023. Архівна довідка за № 1997-15.5.14/25-23 від 06.10.2023 надана тільки до матеріалів позову, таким чином відсутні неправомірні дії працівників Пенсійного фонду в не зарахуванні даного спірного періоду до страхового стажу. Відносно часу проходження військової служби протягом участі в антитерористичній операції в кратному обчисленні стажу апелянт зазначив, що спірний період участі в АТО врахований в одинарному розмірі, що підтверджується розрахунком стажу.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.04.2016.

Після досягнення 55-річного віку, 31.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення йому пенсії за віком, як учаснику бойових дій зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту четвертого частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком №81 від 07.08.2023, з підстав відсутності необхідного страхового стажу: за наданими документами відповідачем - 2 встановлено наявність страхового стажу позивача 22 рік 06 місяців 09 днів при необхідних 25 років. За доданими документами до страхового стажу не враховано період отримання допомоги по безробіттю з 09.03.2000 по 25.04.2000, оскільки в номері наказу про початок виплати допомоги міститься виправлення.

Вважаючи таке рішення та розрахунок стажу відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких мотивів.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (надалі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: - відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; - відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; - відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.93 р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості, зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Згідно з п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Як вбачається з записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , позивач працював в колгоспі «Радянська Україна» з 03.01.1985 по 04.11.1989 та в колгоспі імені ХХІ з`їзду кпрс з 29.11.1989 по 12.05.1990. Таке додатково стверджується архівними довідками від 09.03.2022 та від 19.08.2021.

Згідно долученого розрахунку стажу позивача, відповідачами визнаються періоди роботи в колгоспі з 15.11.1984 по 31.12.1984: з 01.01.1985 по 31.12.1985; з 01.01.1986 по 15.07.1986; період військової строкової служби з 30.11.1986 по 28.12.1988 та періоди роботи в колгоспі з 15.12 1989 по 31.12.1989, та з 01.01.1990 по 15.07.1990.

Також, в період з 30.11.1986 по 28.12.1988 проходив військову строкову службу, що підтверджується відомостями військового квитка серії НОМЕР_3 , будучи призваним в період роботи в колгоспі.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що трудова книжка позивача не містить записів про встановлений у вказаному колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання чи не виконання позивачем річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

При цьому судом враховано, що стаття 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає, що стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року обчислюється за фактичною тривалістю роботи тільки тоді, коли член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин. Тобто, для неврахування до трудового стажу при його обчисленні часу роботи в колгоспі, або певного його періоду, необхідно встановити невиконання членом колгоспу встановленого у господарстві мінімуму трудової участі, а також те, що невиконання встановленого мінімуму трудової участі відбулось з вини члена колгоспу за відсутності поважних причин.

У матеріалах справи відсутні відомості про невиконання ОСОБА_1 під час роботи в колгоспі «Радянська Україна» та колгоспі імені ХХІ з`їзду кпрс встановленого мінімуму трудової участі, в тому числі без поважних причин.

Щодо покликання пенсійного органу на відсутність підстав для зарахування періоду отримання допомоги по безробіттю з 09.03.2000 по 25.04.2000, оскільки запис про початок виплати містить виправлення, то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Суд першої інстанції правильно вважав, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області могло встановити факт отримання виплати допомоги по безробіттю, а виправлення номеру наказу жодним чином не спотворює інформацію, яка підлягає встановленню.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відтак неналежне чи недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Апеляційний суд зауважує, що трудова книжка містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких позивач була прийнята на таку роботу. Записів щодо проведення атестації робочого місця не містить.

Щодо не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області на пільгових умовах один місяць служби за три, періоди проходження позивачем військової служби, протягом якої позивач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей в періоди 08.06.2015 - 26.04.2016 та 10.06.2016 -19.07.2016, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на зарахування до страхового стажу періодів проходження ним служби в зоні проведення антитерористичної операції з 08.06.2015 по 26.04.2016 та з 10.06.2016 по 19.07.2016 в розрахунку один місяць служби за три місяці служби, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Зазначена норма кореспондується з пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, яким встановлено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким над агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Судом встановлено, що періоди проходження військової служби та участь в АТО ОСОБА_1 підтверджуються також даними військового квитка серії НОМЕР_4 , довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.07.2021 №218, довідкою військової частини НОМЕР_5 від 22.07.2015 № 431, довідкою військової частини НОМЕР_5 від 30.10.2015 №656, витягом з наказу військової частини № НОМЕР_6 від 08.06.2015 № 135 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу, витягом з наказу військової частини № НОМЕР_7 від 19.07.2016 №201 про виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу, а також підтверджено, посвідченням виданим управлінням персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України від 12.04.2016 серії НОМЕР_1 та узгоджуються з довідкою військової частини НОМЕР_8 від 13 жовтня 2023 року №437, якою також підтверджено, що в періоди 08.06.2015 - 26.04.2016 та 10.06.2016 - 19.07.2016 позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Таким чином, позивач має право на зарахування до страхового стажу періодів проходження ним служби в зоні проведення антитерористичної операції з 08.06.2015 по 26.04.2016 та з 10.06.2016 по 19.07.2016 в розрахунку один місяць служби за три місяці служби.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком з 31.07.2023 на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №812 від 07.08.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком та досягнення позивачем необхідного віку і страхового стажу не менше 25 років, який підтверджено поданими позивачем документами, і правомірність зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (як відповідний територіальний орган Пенсійного фонду до якого позивач звернулася із заявою від 31.07.2023) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 спірний період роботи та повторно розглянути дану заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Апеляційний суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року у справі № 300/7920/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко