Справа № 640/18762/22
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до положень пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 , періоди роботи: з 05 травня 1996 року по 27 травня 1996 року електрозварником 4 розряду в «Київському суднобудівному-судноремонтному заводі», з 06 лютого 2006 року по 31 травня 2006 року електрогазозварником у ВАТ «Завод сантехнічних заготовок», з 16 жовтня 2013 року по 28 квітня 2014 року, електрогазозварником в ТОВ «ФОРА», з 11 травня 1994 року по 12 серпня 1994 року електрозварником в трамвайному депо імені Красіна, з 16 лютого 1990 року по 12 вересня 1990 року учня машиніста різальних машин та машиніста різальних машин в Київському заводі полімерних матеріалів - Головному підприємстві Виробничого об`єднання «Укрпластик», з 01 липня 2003 року по 22 жовтня 2004 року електрозварником ручного зварювання в Київському заводі «РІАЛ», з 24 січня 2005 року по 14 липня 2005 року електрогазозварником в Акціонерному товаристві «Київський експериментальний механічний завод «Зварка», з 13 лютого 2008 по 20 червня 2013 року електрогазозварником в Акціонерній енергопостачальній компанії «Київнерго», з 02 серпня 2006 року по 20 серпня 2007 року електрозварником 4-го розряду в Дочірньому підприємстві Акціонерного товариства «Київхліб», з 01 листопада 2005 року по 30 листопада 2005 року, електрогазозварником 4-го розряду в « 6-й Київський авторемонтний завод», з 17 липня 1995 року по 17 квітня 1996 року, електрозварювальником 4-го розряду в ВАТ «Київський редукторний завод», з 12.02.2019 року по 27.05.2021 року і з 14 червня 2021 року по 18 квітня 2022 року, електрогазозварником 4-го розряду в Комунальному підприємство «Київблагоустрій», з 01 квітня 2003 року по 09 червня 2003 року, електрозварником ВАТ «Експериментально - механічний завод «Металіст», з 16 листопада 2004 року по 03 грудня 2004 року електрозварником в Комунальне підприємство «Київспастранс» Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо №3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулись з апеляційними скаргами, в яких позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянти мотивують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві 02.11.2000 року.

10 серпня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області прийнято рішення від 19.08.2022 року №06 про відмову позивачу у призначенні пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.09.2022 року №26000209-8/109395 позивачу повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зокрема, відповідачем повідомлено позивача, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області за результатами розгляду поданих до заяви про призначення пенсії документів встановлено, що його страховий стаж складає 28 років 11 місяців 6 днів, пільговий стаж - 2 місяці 22 дні.

Документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку.

За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

До пільгового стажу не зараховано періоди:

- згідно довідок, уточнюючих пільговий характер роботи, оскільки довідки від 15.04.2020 року №02/99, від 18.08.2020 року №34, від 15.03.2016 року №08-17/60, від 14.06.2022 року №11/65, від 07.04.2020 року №27к, від 02.01.2020 року №52, від 10.09.2020 року №4286, від 09.07.2020 року №10/9-115, від 11.03.2020 року №68, від 03.08.2020 року №7 не відповідають Додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637;

- в довідці, уточнюючій пільговий характер роботи від 14.06.2022 року №11/65, посада не відповідає посаді, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162, відсутній перелік посад атестованих робочих місць до наказу про результати атестації робочих місць від 27.12.1993 року;

- в довідці, уточнюючій пільговий характер роботи від 07.04.2020 року №27к, відсутній підпис головного бухгалтера, відсутні накази про результати атестації робочих місць за умовами праці і переліки посад атестованих робочих місць;

- в довідці, уточнюючій пільговий характер роботи від 02.01.2020 року №52, посада електрозварника не відповідає посаді, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України відіі.03.1994 року №162;

- в довідках, уточнюючих пільговий характер роботи від 15.04.2020 року №02/99, від 10.08.2020 року №02/164 відсутнє посилання на постанову, чинну на період роботи;

- в довідці, уточнюючій пільговий характер роботи від 18.08.2020 року №34, відсутнє посилання на постанову, чинну на період роботи, підсумок пільгового стажу;

- в довідці, уточнюючій пільговий характер роботи від 15.03.2016 року №08- 17/60, не вірне посилання на постанову, чинну на період роботи, відсутній підсумок пільгового стажу;

- в довідці, уточнюючій пільговий характер роботи від 10.09.2020 року №4286, посада не відповідає посаді, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36, підсумок пільгового стажу, характер виконаних робіт;

- в довідці, уточнюючій пільговий характер роботи від 09.07.2000 року №10/9-115, відсутній характер виконаних робіт;

- в довідці, уточнюючій пільговий характер роботи від 11.03.2020 року №8 посада не відповідає посаді, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36, не зазначено дільницю, на який працювала особа;

- в довідці, уточнюючій пільговий' характер роботи від 03.08.2020 року №7, невірне посилання на постанову чинну на період роботи, відсутній підсумок пільгового стажу.

До пільгового стажу також не зараховано періоди роботи з 15.07.1982 року по 24.10.1983 року, з 04.08.1993 року по 12.10.1993 року, з 19.10.1987 року по 01.04.1988 року, з 02.11.2004 року по 05.11.2004 року, з 19.12.2005 року по 27.12.2005 року, оскільки відсутні довідки, уточнюючі пільговий характер роботи згідно з Додатком №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.

Для зарахування періодів з 15.07.1982 року по 24.10.1983 року, з 04.08.1993 року по 12.10.1993 року, з 19.10.1987 року по 01.04.1988 року, з 02.11.2004 року по 05.11.2004 року, з 19.12.2005 року по 27.12.2005 року та згідно довідок, уточнюючих пільговий характер роботи від 15.04.2020 року №02/99, від 10.08.2020 року №02/164, від 18.08.2020 року №34, від 15.03.2016 року №08- 17/60, від 14.06.2020 року №11/65, від 07.04.2020 року №27к, від 02.01.2020 року №52, від 10.09.2020 року №4286, від 09.07.2020 року №10/9-115, від 11.03.2020 року №8, від 03.08.2020 року №7 до пільгового стажу необхідно надати уточнюючі довідки про пільговий стаж згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 із зазначенням періодів роботи, що зараховуються до спеціального стажу, професії або посади, характеру виконуваної роботи, розділу, підрозділу, пункту найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи, підсумку пільгового стажу, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видані зазначені довідки (накази на прийом/переведення/звільнення. штатний розклад, особова картка, рахунки та інші наявні документи), накази про результати атестацій робочих місць за умовами праці і переліки атестованих робочих місць.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, а свої права - порушеними, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Зазначене вище право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон№1788) та від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон №1058).

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із ст. 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Статтею 1 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.1ст.24 Закону №1058-IVстраховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Наведене кореспондується положенням ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

При призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до ч. 2ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах;

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (надалі по тексту Порядок №383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку №383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі - Порядок №637).

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 (надалі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

З аналізу зазначених норм висновується, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Пунктом першим частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) передбачено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

З огляду на зазначене можна дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу.

Відтак, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року у справі №21-307а14, Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а.

Як було встановлено судом першої інстанції, органом пенсійного фонду не було зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 15.07.1982 року по 24.10.1983 року, з 04.08.1993 року по 12.10.1993 року, з 19.10.1987 року по 01.04.1988 року, з 02.11.2004 року по 05.11.2004 року, з 19.12.2005 року по 27.12.2005 року та уточнюючі довідки від 15.04.2020 року №02/99, від 10.08.2020 року №02/164, від 18.08.2020 року №34, від 15.03.2016 року №08- 17/60, від 14.06.2020 року №11/65, від 07.04.2020 року №27к, від 02.01.2020 року №52, від 10.09.2020 року №4286, від 09.07.2020 року №10/9-115, від 11.03.2020 року №8, від 03.08.2020 року №7, з підстав того, що останні не відповідають Додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.

Зокрема, з наявних в матеріалах справи довідок судом першої інстанції було встановлено, що згідно довідки №11/65 від 14.06.2022 року позивач працював електрогазозварником в «Київському суднобудівному-судноремонтному заводі» електрозварником 4 розряду в період з 05.05.1996 року по 27.05.1996 року.

Факт перебування позивача на посаді електрогазозварника в «Київському суднобудівному-судноремонтному заводі» електрозварником 4 розряду в період з 05.05.1996 року по 27.05.1996 року також підтверджується записами №№29-30 в трудовій книжці від 19.07.1995 року серії НОМЕР_2 .

У той же час, на думку відповідача, характер роботи в наданій довідці №11/65 від 14.06.2022 року, а саме посада не відповідає посаді, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162.

Також, згідно довідки №27к від 07.04.2020 року, позивач працював електрогазозварником в ВАТ «Завод сантехнічних заготовок» з 06.02.2006 року по 31.05. 2006 року.

Факт перебування позивача на посаді електрогазозварника в ВАТ «Завод сантехнічних заготовок» з 06.02.2006 року по 31.05.2006 року також підтверджується записами №№49-50 в трудовій книжці від 19.07.1995 року серії НОМЕР_2 .

Водночас, на думку відповідача, у вказаній довідці відсутній підпис бухгалтера, відсутні накази про результати атестації робочих місць.

Також згідно довідки №52 від 02.04.2020 року позивач працював на посаді електрогазозварника у трамвайному депо імені Красіна з 11.05.1994 року по 12.08.1994 року.

Факт перебування позивача на посаді електрогазозварника у трамвайному депо імені Красіна з 11.05.1994 року по 12.08.1994 року також підтверджується записами №№21-22 в трудовій книжці від 15.04.1988 року серії НОМЕР_2 .

У той же час, на думку відповідача, у вказаній довідці посада електрозварника не відповідає посаді, затвердженій постановою КМУ від 11.03.1994 року №162.

Також згідно довідки №02/99 від 15.04.2020 року позивач працював на посаді електрозварника в Київському заводі «РІАП» електрозварником ручного зварювання з 01.07.2003 року по 22.10.2004 року.

Факт перебування позивача на посаді електрозварника в Київському заводі «РІАП» з 01.07.2003 року по 22.10.2004 року також підтверджується записами №№35-36 в дублікаті трудовій книжці від 15.04.1988 року серії НОМЕР_2 .

Водночас, на думку відповідача, у вказаній довідці відсутнє посилання на постанову чинну на період роботи, відсутній підсумок пільгового стажу.

Також, згідно довідки №08-17/60 від 15.03.2016 року позивач працював електрозварником другого розряду в Виробничому об`єднанні водних шляхів «Укрводшлях» з 01.09.1992 року по 30.04.1993 року.

Факт перебування позивача на посаді електрозварника в Виробничому об`єднанні водних шляхів «Укрводшлях» з 01.09.1992 року по 30.04.1993 року також підтверджується записами №№15-16 в трудовій книжці від 15.04.1988 року серії НОМЕР_2 .

В той же час, на думку відповідача, у вказаній довідці відсутнє посилання на постанову, чинну на період роботи, відсутній підсумок пільгового стажу.

Також згідно довідки №4286 від 10.09.2020 року позивач працював в ТОВ «ФОРА» в період з 16.10.2013 року по 28.04.2014 року електрогазозварником.

Факт перебування позивача на посаді електрозварника в ТОВ «ФОРА» в період з 16.10.2013 року по 28.04.2014 року також підтверджується записами №№62-63 в трудовій книжці від 15.04.1988 року серії НОМЕР_2 .

У той же час, на думку відповідача, у вказаній довідці відсутній підсумок пільгового стажу, характер виконаних робіт.

Також згідно довідки №10/9-115 від 09.07.2020 року позивач виконував роботи у цеху по виробництву виробів з пластмас гарячим способом на посадах учня машиніста різальних машин та машиніста різальних машин в Київському заводі полімерних матеріалів - Головному підприємстві Виробничого об`єднання «Укрпластик» в період з 16.02.1990 року по 12.09.1990 року.

Факт перебування позивача на посаді електрозварника в Головному підприємстві Виробничого об`єднання «Укрпластик» в період з 16.02.1990 року по 12.09.1990 року також підтверджується записами №№7-8 в трудовій книжці від 15.04.1988 року серії НОМЕР_2 .

Водночас, на думку відповідача, у вказаній довідці відсутній характер виконаних робіт.

Також, згідно довідки №8 від 11.03.2020 року позивач працював електрогазозварником в Акціонерному товаристві «Київський експериментальний механічний завод «Зварка» з 24.01.2005 року по 14.07.2005 року.

Факт перебування позивача на посаді електрозварника в Акціонерному товаристві «Київський експериментальний механічний завод «Зварка» з 24.01.2005 року по 14.07.2005 року також підтверджується записами №№41-42 в трудовій книжці від 15.04.1988 року серії НОМЕР_2 .

У той же час, на думку відповідача, у вказаній довідці посада електрогазозварника не відповідає посаді, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36, не зазначено дільницю на якій працювала особа.

Також згідно довідки №7 від 03.08.2020 року позивач працював електрогазозварником ручного зварювання в Тролейбусному ремонтно- експлуатаційному депо №3 з 16.11.2004 року по 03.12.2004 року.

Факт перебування позивача на посаді електрозварника ручного зварювання в Тролейбусному ремонтно-експлуатаційному депо №3 з 16.11.2004 року по 03.12.2004 року також підтверджується записами №№39-40 в трудовій книжці від 15.04.1988 року серії НОМЕР_2 .

Водночас, на думку відповідача, у вказаній довідці невірне посилання на постанову, чинну на період роботи, відсутній підсумок пільгового стажу.

Також судом першої інстанції було встановлено, що в період з 13 лютого 2008 по 20 червня 2013 року позивач працював електрогазозварником в Акціонерній енергопостачальній компанії «Київнерго»,що підтверджується записами №№56-61 в трудовій книжці від 15.04.1988 року серії НОМЕР_2 .

Відповідно до записів №№51-53 в трудовій книжці від 15.04.1988 року серії НОМЕР_2 позивач з 02 серпня 2006 року по 20 серпня 2007 року працював електрозварником 4-го розряду в Дочірньому підприємстві Акціонерного товариства «Київхліб».

З 01 листопада 2005 року по 30 листопада 2005 року позивач працював електрогазозварником 4-го розряду в «6-й Київський авторемонтний завод», що підтверджується записами №№45-46 в трудовій книжці від 15.04.1988 року серії НОМЕР_2 .

Також судом першої інстанції було встановлено, що з 17 липня 1995 року по 17 квітня 1996 року позивач працював електрозварювальником 4-го розряду в ВАТ «Київський редукторний завод», що підтверджується записами №№25-28 в трудовій книжці від 15.04.1988 року серії НОМЕР_2 .

Згідно записів №№75-81 в трудовій книжці від 15.04.1988 року серії НОМЕР_2 позивач з 12.02.2019 року по 27.05.2021 року і з 14 червня 2021 року по 18 квітня 2022 року працював електрогазозварником 4-го розряду в Комунальному підприємстві «Київблагоустрій».

Позивач з 01 квітня 2003 року по 09 червня 2003 року працював електрозварником ВАТ «Експериментально - механічний завод «Металіст», що підтверджується записами №№33-34 в трудовій книжці від 15.04.1988 року серії НОМЕР_2 .

Отже, зважаючи на вищевикладене, обов`язок проведення атестації робочих місць та відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладено на керівників підприємств, тому непроведення чи несвоєчасне проведення роботодавцем такої атестації у визначені законодавством строки не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист, зокрема на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відтак, сформований висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №520/15025/16-а щодо непроведення або несвоєчасного проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 /далі - Порядок №383/, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Списком №2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, розділом XXXII "Загальні професії" передбачені посади "Електрогазварники та їх помічники" та " Електрозварники та їх помічники".

Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10, розділом XXXIII "Загальні професії" код професії "906" передбачена посада "Електрозварник ручної зварки".

Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162, розділом XXXIII код професії "906" передбачені посади "Електрозварники ручного зварювання ".

Таким чином, професії (посади) електрозварник та електрогазозварник, за якими позивач працював у спірні періоди, передбачені відповідними Списками №2.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що періоди роботи з 05 травня 1996 року по 27 травня 1996 року електрозварником 4 розряду в «Київському суднобудівному-судноремонтному заводі», з 06 лютого 2006 року по 31 травня 2005 року електрогазозварником в ВАТ «Завод сантехнічних заготовок», з 16 жовтня 2013 року по 28 квітня 2014 року електрогазозварником в ТОВ «ФОРА», з 11 травня 1994 року по 12 серпня 1994 року електрозварником в трамвайному депо імені Красіна, з 16 лютого 1990 року по 12 вересня 1990 року учня машиніста різальних машин та машиніста різальних машин в Київському заводі полімерних матеріалів - Головному підприємстві Виробничого об`єднання «Укрпластик», з 01 липня 2003 року по 22 жовтня 2004 року електрозварником ручного зварювання в Київському заводі «РІАЛ», з 24 січня 2005 року по 14 липня 2005 року електрогазозварником в Акціонерному товаристві «Київський експериментальний механічний завод «Зварка», з 13 лютого 2008 по 20 червня 2013 року електрогазозварником в Акціонерній енергопостачальній компанії «Київнерго», з 02 серпня 2006 року по 20 серпня 2007 року електрозварником 4-го розряду в Дочірньому підприємстві акціонерного товариства «Київхліб», з 01 листопада 2005 року по 30 листопада 2005 року електрогазозварником 4-го розряду в « 6-й Київський авторемонтний завод», з 17 липня 1995 року по 17 квітня 1996 року електрозварювальником 4-го розряду в ВАТ «Київський редукторний завод», з 12.02.2019 року по 27.05.2021 року і з 14 червня 2021 року по 18 квітня 2022 року електрогазозварником 4-го розряду в Комунальному підприємство «Київблагоустрій», з 01 квітня 2003 року по 09 червня 2003 року, електрозварником ВАТ «Експериментально - механічний завод «Металіст», з 16 листопада 2004 року по 03 грудня 2004 року електрозварником в Комунальному підприємстві «Київспастранс» Тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо №3, які не були зараховані до пільгового стажу позивача, підтверджуються записами його трудової книжки та наданими документами та підлягають зарахуванню як стаж роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Натомість, листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.09.2022 року №26000209-8/109395 позивачу було лише повідомлено про таку відмову.

Водночас, позивачем рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 19.08.2022 року №06 не оскаржується.

Таким чином, ознак протиправності в діях відповідача не вбачається, а тому вимоги позивача про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 та відповідно до положень пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, з моменту звернення, а саме з 10 серпня 2022 року, задоволенню не підлягають.

Разом з тим, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм висновується, що законодавством передбачено право суду зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Водночас, дійсно існують випадки, в яких суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень діяти певним чином і це вбачається з аналізу зазначених вище норм Кодексу.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 21.05.2013 року у справі №21-87а13).

Дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом (правова позиція Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 року у справі №461/2579/17).

Відтак, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення, і це прямо вбачається з ч. 4 ст. 245 КАС України.

При цьому аналіз зазначених норм свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення.

Таким чином, з огляду на викладене, а також той факт, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції було встановлено, що зазначені вище періоди роботи позивача підтверджуються записами його трудової книжки та наданими документами, останні підлягають зарахуванню як стаж роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.