Справа № 420/10290/24
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 020688 від 04.09.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000 грн. до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ;

- витребувати з державного бюджету України на користь позивача стягнуті з нього на підставі постанови начальника відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 020688 від 04.09.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу кошти в сумі 37700 грн., а саме: 34000 грн. адміністративно-господарського штрафу, стягнутого на користь держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті за постановою № ПШ 020688 від 04.09.2023 р.; 3400 грн. виконавчого збору, 231 грн. та 69 грн. витрат виконавчого провадження, стягнутих на рахунки Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), за рахунок бюджетних асигнувань на утримання Державної служби України з безпеки на транспорті та шляхом повернення сплаченого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області прийнято оскаржувану постанову у зв`язку з виконанням резидентами України міжнародних перевезень вантажів без документів, визначених ст. 53, а саме за відсутності роздруківки з цифрового тахографу щодо встановлення даних режиму відпочинку водія ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відповідачем прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №3020688 від 04.09.2023 року, якою застосовано до автомобільного перевізника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 адміністративно-господарський штраф в розмірі 34000,00 гривень.

Позивач зазначає, що у постанові від руки замість дати народження та РНОКПП притягуваної до відповідальності особи зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 та РНОКПП НОМЕР_1 , що співпадають з аналогічними даними позивача ОСОБА_1 , а не особи до якої застосовано штраф (а саме до автомобільного перевізника ОСОБА_2 ).

Окрім того, в постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу невірно зазначено персональні дані особи, до якої застосовується штраф.

Постанову винесено 04.09.2023 р. стосовно автомобільного перевізника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 після його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вважає, що при здійсненні перевірки було допущено численні порушення чинного законодавства, у постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу невірно зазначені персональні дані особи, до якої застосовується штраф, внаслідок чого стягнення суми штрафу здійснено не з автомобільного перевізника Фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 , як це передбачено ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а зі сторонньої особи, позивача в цій справі ОСОБА_1 , а отже постанова відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 020688 від 04.09.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000 грн. до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є протиправною.

Крім того, позивач зазначає про необхідність витребування стягнутих коштів на користь позивача, тобто витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, згідно до яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Позивач зазначив, що 11.12.2023 року ОСОБА_1 для уникнення арешту його майна та блокування банківських рахунків у виконавчому провадженні був змушений сплатити 34000,00 грн. заборгованості за постановою про відкриття виконавчого провадження, що складається з суми адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34000 грн. в дохід держави, 3400 грн. виконавчого збору та 300 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження.

Після стягнення вищезазначених коштів з позивача їх було перераховано за відповідними платіжними інструкціями органами Державної казначейської служби України на бюджетні рахунки, а саме: 34000 грн. адміністративно-господарського штрафу на користь держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті за постановою №ПШ 020688 від 04.09.2023 р.; 3400 грн. виконавчого збору, 231 грн. та 69 грн. витрат виконавчого провадження на рахунки Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса).

Позивач зазначає, що оскільки на момент сплати адміністративно-господарського штрафу постанова про застосування штрафу була чинною та відкрито виконавче провадження, на ці правовідносини поширюються приписи ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою від 08.04.2024 року адміністративний позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 07.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі ст. 262 КАС України у межах строків, визначених ст. 258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

13.05.2024 року (за вх.№ЕС/19399/24) від Державної служби з безпеки на транспорті надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування правової позиції відповідачем зазначено, що під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 6 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ. Виконання резидентами України міжнародних перевезень вантажів без документів, визначених статтею 53 Закону № 2344-ІІІ, а саме: відсутня паперова роздруківка роботи водія з цифрового тахографа, водій не використовував особисту картку водія в цифровому тахографі. Транспортний засіб був обладнаний цифровим тахографом. Відсутність усіх необхідних документів, визначених положеннями Закону № 2344-ІІІ, на момент проведення рейдової перевірки, знайшла своє відображення в акті від 28.07.2023 № 356829.

Згідно із абзацом 6 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за виконання резидентами та/ або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 Закону № 2344-ІІІ.

Так, на підставі Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 28.07.2023 № 356829 начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області 04.09.2023 року винесено оскаржувану постанову № ПШ 020688 відносно ОСОБА_2 .

Щодо необхідності використання особистої картки водія у цифровому тахографі та наявності роздруківок роботи водія, відповідач зазначив, що згідно із частиною восьмою статті 53 Закону № 2344-ІІІ, водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Отже, ненадання водієм роздруківки на паперовому носії інформації про власну роботу та відпочинок є самостійною підставою для застосування до особи адміністративно-господарського штрафу передбаченого абзацом 6 частини першої статті 53 Закону № 2344-ІІІ.

Щодо відповідальної особи до якої застосовано адміністративно-господарський штраф, відповідачем зазначено, що під час рейдової перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки водієм транспортного засобу - ОСОБА_1 надано свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_2 та СТР 345429, згідно яких власником транспортних засобів є ОСОБА_2 .

Крім того, згідно відомостей наданої під час перевірки міжнародної товарно-транспортної накладної - CMR, автомобільним перевізником також зазначено ФОП ОСОБА_2 та вказано РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідно до частини третьої статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.

Отже, згідно міжнародної товарно-транспортної накладної - CMR автомобільним перевізником є позивач, а отже останній є належним суб`єктом відповідальності за порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту.

Крім того, відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.07.2023 у справі № 560/514/22, відповідно до якої колегія суддів погодилася з доводами Укртрансбезпеки про те, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (ст. ст. 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу. Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися), як на тому акцентує відповідач.

Щодо доводів позивача, що оскаржувана постанова винесена після смерті ОСОБА_2 , відповідач зазначає, що рейдова перевірка посадовими особами Укртрансбезпеки щодо транспортного засобу ОСОБА_2 була проведена 28.07.2023, за результатом чого було складено акт проведення перевірки № 356829.

В подальшому, Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області на адресу ОСОБА_2 було направлено запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт від 18.08.2023 № 63178/33/24-23.

За результатом перевірки відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено наявність зареєстрованого запису щодо ФОП ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , відомості щодо припинення відсутні.

Відповідач вказує, що використовуючи саме зазначені відомості з Єдиного державного реєстру Державною службою України з безпеки на транспорті було завчасно направлено запрошення на розгляд справи від 18.08.2023 № 63178/33/24-23 на офіційну адресу автомобільного перевізника - ОСОБА_2 .

Відповідач зазначив, що у Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті відсутні повноваження щодо перевірки актуальних записів реєстру ДРАЦС, зокрема, щодо встановлення статусу тієї чи іншої особи. Відповідач, при запрошенні відповідальної особи на розгляд справи використав доступ до наявних відкритих джерел державних реєстрів, зокрема, Єдиного державного реєстру, встановивши офіційне зареєстроване місцезнаходження автомобільного перевізника. В подальшому, 04.09.2023 року в приміщенні Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області відбувся розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за актом № 356823.

23.05.2024 року (за вх.№ЕС/21035/24) від Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування правової позиції відповідачем зазначено, що в Арцизькому відділі державної виконавчої служби в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 73388069 з виконання постанови № ПШ020688 виданої 04.09.2023 року Державною службою України з безпеки на транспорті про стягнення з ОСОБА_2 на користь Державної служби України з безпеки на транспорті штрафу у розмірі 34 000,00 грн.

У заяві про відкриття виконавчого провадження зазначено дату народження боржника 13.09.1998 та РНОКПП НОМЕР_1 , про що було внесено відомості до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

14.12.2023 року на рахунок відділу з обліку депозитних сум надійшли кошти у розмірі 37 700,00 грн. за виконавчим провадженням № 73388069.

Так, 14.12.2023 року державним виконавцем відділу здійснено розподіл грошових коштів відповідно до положень Закону та платіжною інструкцією № 1699 кошти у розмірі 34 000,00 грн. перераховані за призначенням на рахунок стягувача, кошти у розмірі 3 400, 00 грн та 269,00 грн платіжними інструкціями №№ 1670, 1697 перераховано як виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. 15.12.2023 року виконавче провадження № 73388069 закінчено на підставі пункту 9 Закону у зв`язку з повним та фактичним виконанням вимог виконавчого документа.

Крім того, відповідачем зазначено, що у разі визнання протиправною та скасування постанови начальника відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 020688 від 04.09.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000.00 грн. до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , орган державної виконавчої служби, що здійснював виконання даної постанови, за своїм поданням поверне помилково зараховані кошти, а саме виконавчий збір боржнику.

Дані дії органу державної виконавчої служби чітко регламентовані статтею 27 ЗУ «Про виконавче провадження» та абзацом першим та п`ятим пункту 5 розділу І Порядку про повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та не потребують додаткового витребування з державного бюджету України.

Відповідач вказує, що чинним законодавством України чітко встановлений алгоритм дій державного органу, а отже не потребує застосування заходів впливу на державний орган зобов`язального характеру у вигляді витребування коштів із державного бюджету України.

Отже, у разі визнання протиправною та скасування постанови начальника відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 020688 від 04.09.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000.00 грн. до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , витрати виконавчого провадження у розмірі 231 грн. та 69 грн. не підлягають поверненню, у тому числі витребуванню з державного бюджету України.

24.05.2024 року (за вх.№ЕС/21163/24) від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування правової позиції відповідачем зазначено, що відповідно до частини першої статті 296 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, пов`язаних з цією постановою.

Відповідач зазначає, що механізм повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, урегульовано положеннями Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надмір зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787, а отже, у разі якщо суд першої інстанції дійде висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в частині повернення на його користь суми сплаченого штрафу у розмірі 34 000,00 грн., таке повернення має здійснюватися відповідно до процедури визначеної Порядком №787 на підставі подання органу, що контролює справляння надходжень бюджету.

Крім того, відповідач зазначає що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15).

З огляду на викладене, Казначейство вважає, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь 3400,00 грн. виконавчого збору та 231 грн. і 69 грн. витрат виконавчого провадження є безпідставними.

27.05.2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

28.07.2023 року співробітниками Укртрансбезпеки відповідно до направлення 30/В від 20.07.2023 року на рейдову перевірку, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, зупинено транспортний засіб марки VOLVO/SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 / НОМЕР_5 , водій ОСОБА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки VOLVO/SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 / НОМЕР_5 , вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_2 .

Як вбачається закту №356829 від 28.07.2023 року, під час перевірки виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 6 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ. Виконання резидентами України міжнародних перевезень вантажів без документів, визначених статтею 53 Закону № 2344-ІІІ, а саме: відсутня паперова роздруківка роботи водія з цифрового тахографа, водій не використовував особисту картку водія в цифровому тахографі. Транспортний засіб був обладнаний цифровим тахографом.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 01.07.2013 року, місцезнаходження: АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 .

Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області на адресу ОСОБА_2 направлено запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт № 63178/33/24-23 від 18.08.2023 року.

На підставі акту №356829 від 28.07.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 020688 від 04.09.2023 року, згідно якої до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі абз.6 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000,00 грн.

Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області направлено до примусового виконання постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 04 вересня 2023 року № ПШ 020688 для стягнення в дохід Державного бюджету України штрафу у розмірі 34 000,00 грн з ФОП ОСОБА_2 .

У заяві про відкриття виконавчого провадження зазначено дату народження боржника 13.09.1998 року та РНОКПП НОМЕР_1 , про що державним виконавцем внесено відомості до автоматизованої системи виконавчого провадження.

21.11.2023 року в.о. начальника відділу Арцизького відділу державної виконавчої служби в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№73388069, відповідно до якої в графі «боржник» зазначено ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

21.11.2023 року в.о. начальника відділу Арцизького відділу державної виконавчої служби в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову у ВП№73388069 про арешт коштів боржника.

21.11.2023 року в.о. начальника відділу Арцизького відділу державної виконавчої служби в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову у ВП№73388069 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області зазначено, що у заяві про відкриття виконавчого провадження № 88876/33/24-23 від 13.11.2023 року не вірно зазначено ідентифікуючі дані боржника ФОП ОСОБА_2 , а саме: помилково вказано дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 та РНОКПП НОМЕР_1 , що належать ФОП ОСОБА_1 .

12.12.2023 року старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Петром Наумовим подано доповідну записку щодо виявленої помилки та листом № 97642/33/24-23 від 13.12.2023 року повідомлено Арцизький відділ державної виконавчої служби у Болградському районі про виявлену помилку та надано вірні ідентифікуючі дані боржника ФОП ОСОБА_2 : РНОКПП НОМЕР_3 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 .

14.12.2023 року на рахунок відділу з обліку депозитних сум надійшли кошти у розмірі 37 700,00 грн, за виконавчим провадженням № 73388069.

14.12.2023 року державним виконавцем відділу здійснено розподіл грошових коштів відповідно до положень Закону та платіжною інструкцією № 1699 кошти у розмірі 34 000,00 грн. перераховані за призначенням на рахунок стягувача, кошти у розмірі 3 400, 00 грн та 269,00 грн платіжними інструкціями №№ 1670, 1697 перераховано як виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

15.12.2023 року виконавче провадження № 73388069 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, у зв`язку з повним та фактичним виконанням вимог виконавчого документа.

Позивач, вважаючи протиправною постанову № ПШ 020688 від 04.09.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34000,00 грн., з огляду на необхідність витребування з державного бюджету України на користь позивача стягнуті з нього на підставі постанови начальника відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 020688 від 04.09.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу кошти в сумі 37700 грн., а саме: 34000 грн. адміністративно-господарського штрафу, стягнутого на користь держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті за постановою № ПШ 020688 від 04.09.2023 р.; 3400 грн. виконавчого збору, 231 грн. та 69 грн. витрат виконавчого провадження, стягнутих на рахунки Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), за рахунок бюджетних асигнувань на утримання Державної служби України з безпеки на транспорті та шляхом повернення сплаченого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 року, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з п. 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року (далі Порядок №1567), визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень вантажів автомобільним транспортом, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до пунктів 3,4 вказаного Порядку органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи, які здійснюють контроль шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до статті 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Також, згідно ст.34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен:, зокрема виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; .

Отже, в розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів, а також від виду перевезення (внутрішнього чи міжнародного).

Статтею 48 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для здійснення міжнародних перевезень вантажів є:

-дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;

- дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

- сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

- документи на вантаж.

У той же час, як вбачається із змісту частин сьомої та восьмої статті 53 Закону № 2344-ІІІ, вказані нормативні вимоги сформульовані таким чином, що стосуються усіх випадків здійснення міжнародних автомобільних перевезень незалежно від їх виду. Згідно із частиною восьмою статті 53 Закону № 2344-ІІІ, водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Тобто, тахокарти - реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв, які використовуються у разі обладнання транспортного засобу аналоговим тахографом. В той час як при обладнанні транспортного засобу цифровим тахографом використовуються роздрукована на паперовому носії інформація про роботу та відпочинок водіїв.

Отже, ненадання водієм роздруківки на паперовому носії інформації про власну роботу та відпочинок є самостійною підставою для застосування до особи адміністративно-господарського штрафу передбаченого абзацом 6 частини першої статті 53 Закону № 2344-ІІ

Проте, відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.

Абзацом 1 частини першої статті 60 Закону № 2344-IIІ визначено, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт - є автомобільний перевізник.

В розумінні вимог статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, перевізник - фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 норми законодавства, що врегульовують спірні правовідносини зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як зазначалося вище, водій повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, одним із яких є товарно-транспортна накладна у якій, відповідно до Правил № 363 зазначається, зокрема відомості щодо перевізника та/або експедитора.

Судом встановлено, що згідно відомостей наданої під час перевірки міжнародної товарно-транспортної накладної - CMR, автомобільним перевізником також зазначено ФОП ОСОБА_2 та вказано РНОКПП НОМЕР_3 , а отже останній є належним суб`єктом відповідальності за порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту.

Проте, судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 04.09.2023 року, відносно ФОП ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до винесення вказаної постанови.

Відповідно до ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст. 30 Цивільного кодексу України Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова винесена всупереч положень ст.ст. 25, 30 Цивільного Кодексу України стосовно особи, яка померла до її винесення, тобто після припинення право-та дієздатності особи до якої винесено постанову.

З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування постанови відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 020688 від 04.09.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000 грн. до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , яка є рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами здійснення перевірки.

Висновок суду про визнання протиправною та скасування постанови відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 020688 від 04.09.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000 грн. до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ґрунтується також на тому, що вказане рішення суб`єкта владних повноважень не відображає складу правопорушення та посилання на нормативний акт, який порушив позивач.

В оскаржуваній постанові у графі щодо допущеного правопорушення зазначено « 28.07.2023р, а/д М-15, Одеса-Рені, ПП «Орлівка», (підстава Акт від 28.07.2023р. №356829) У тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ч.1 абз.6 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Крім того, надана відповідачем копія оскаржуваної постанови не містить ідентифікаційного коду особи, до якої застосовано адміністративно-господарський штраф.

Таке рішення не відповідає вимозі до рішень суб`єкта владних повноважень щодо його обґрунтованості, вмотивованості та прийняття з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, які повинні бути відображені в постанові.

Таким чином позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною та скасування постанови відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 020688 від 04.09.2023 р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У той же час суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про витребування з ГУ ДКС України в Одеській області грошові кошти в сумі 37700 грн., а саме: 34000 грн. адміністративно-господарського штрафу, стягнутого на користь держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті за постановою № ПШ 020688 від 04.09.2023 р.; 3400 грн. виконавчого збору, 231 грн. та 69 грн. витрат виконавчого провадження, стягнутих на рахунки Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), за рахунок бюджетних асигнувань на утримання Державної служби України з безпеки на транспорті та шляхом повернення сплаченого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. При цьому суд виходить з наступного.

У зв`язку із скасуванням в судовому порядку постанови про застосування штрафу сплачена до відповідного бюджету сума штрафу з моменту набрання законної сили судовим рішенням про скасування цієї постанови набуває статусу такої, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави, і подальше повернення суми штрафу з відповідного бюджету відбувається в порядку, установленому законодавством України

Згідно з частиною сьомою статті 27 Закону у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Питання повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, збрів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації регламентовано Порядком №787 та здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справлений надходжень бюджету.

Позивач у позові посилається на вказаний Порядок, проте в якості підстави для задоволення його позовних вимог у зазначеній частині зазначає про витрачення ним додаткового часу та ресурсів для повернення вказаних коштів відповідно до Порядку.

Суд вважає таки доводи неспроможними та такими, що не можуть бути підставою для задоволення вимог про витребування з ГУ ДКС грошових коштів розмірі 37700,00 грн., сплачених за оскаржуваною постановою у порушення встановленого законодавством Порядку. В цій частині не було порушення прав позивача зі сторони ГУ ДКС.

При цьому, позивач в даній справі також не оскаржує бездіяльність державного виконавця щодо не вчинення дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» та абзацом першим та п`ятим пункту 5 розділу І Порядку про повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, що свідчить про відсутність порушеного права позивача зі сторони Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених вимог не спростовують. При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, Код ), Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (вул. Богдана Хмельницького, 34, м. Одеса, 65605, Код ), Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 1, м. Київ, 03150, Код ЄДРОУ 39816845) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області (пл. Бориса Дерев`янка, 1, м. Одеса, 65008) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 020688 від 04.09.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000 грн. до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 1, м. Київ, 03150, Код ЄДРОУ 39816845) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, двадцять копійок).

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.