Справа № 153/959/24
Суддя: Дзерин М. М.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2024 р. Справа153/959/24

Провадження2-а/153/9/24-а

Ямпільський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря судового засідання Поліш Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ямпільського районного суду Вінницької області перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивований тим, що 16 червня 2024 року відносно нього була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення №116018 від 16 червня 2024 року в с.Цекинівка старшим зміни прикордонних нарядів віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІПС вищої категорії начальником 2 групи ІПС віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » штаб сержантом ОСОБА_2 , якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 16 червня 2024 року о 18 год. 45 хв. на південно-східній околиці с.Іванків Могилів-Подільського району Вінницької області в районі прикордонного знаку №0175 на відстані 4500 м від лінії державного кордону прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» в складі сержанта Терніцького +1 було виявленого останнього, який порушив прикордонний режим, а саме рухався на автомобілі марки «Нісан-Терано» д.н.з. НОМЕР_2 дорогою, яка відсутня в державному реєстрі доріг та веде до державного кордону, чим порушив вимоги п.2.1 «Додаткових, тимчасових режимних обмежень в контрольованих прикордонних районах», затверджених наказом МВС України від 07 вересня 2015 року №1075 , тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.202 КУпАП. Позивач вважає, вказану постанову незаконною, передчасною та такою, яка прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, є протиправною, винесена без достатніх правових підстав, а тому підлягає скасуванню.

Вказав, що постанова винесена неуповноваженою на те особою, так як старший зміни прикордонних нарядів віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІПС вищої категорії начальником 2 групи ІПС віпс "Цекинівка" впс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » штаб сержантом ОСОБА_2 в розумінні ст.222-1 КУпАП не являється особою, яка є начальником органу охорони державного кордону, не є іншою посадовою особою, уповноваженою керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізовує політику у сфері охорони державного кордону України. Доказів того, що особа, яка прийняла оскаржувану постанову була наділена повноваженнями складати таку постанову до матеріалів справи не надано.

Звертає увагу на те, що не вірним є твердження в оскаржуваній постанові щодо того, що він вчинив порушення вимог п.2.1. «Додаткових, тимчасових режимних обмежень в контрольованих прикордонних районах», затверджених наказом МВС України від 07.09.2015 року № 1075, виходячи з того, що п.2.1 «Додаткових, тимчасових режимних обмежень в контрольованих прикордонних районах», затверджених наказом МВС України від 07.09.2015 року № 1075, - відсутній.

«Додаткові тимчасові режимні обмеження в контрольованих прикордонних районах», затверджені наказом МВС України від 07.09.2015 року №1075, мають частину 2 та п.1 (а не п.2.1), - відповідно до якого в контрольованих прикордонних районах, заборонено: рух транспортних засобів (крім техніки та обладнання для агропромислового комплексу, задіяних у проведенні сільськогосподарських робіт) дорогами, які відсутні в реєстрі автомобільних доріг та ведуть до державного кордону, або на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон, контрольних пунктів в?їзду-виїзду та між населеними пунктами. Тому посилання в оскаржуваній поставі на порушення ним вимог п.2.1. Додаткових, тимчасових режимних обмежень в контрольованих прикордонних районах є передчасним та помилковим. Крім того до оскаржуваної постанови не надано реєстр доріг, які є в реєстрі автомобільних доріг з чого можна зробити висновок про те, які автодороги є в даному реєстрі в районі пр./н 0175, (в місці вчинення ним ймовірного правопорушення).

Разом з тим в постанові про накладення адміністративного стягнення №116018, від 16 червня 2024 року, допущено ряд процесуальних порушень, зокрема, відсутні посилання на докази його вини, не зібрані та не додані до оскаржуваної постанови, вказані належні та допустимі докази, які б підтвердили, що саме ним було вчинено зазначене в описовій частині оскаржуваної постанови правопорушення.

Так працівниками прикордонної служби вказано, що він рухався автодорогою, яка відсутня в державному реєстрі доріг на якій саме дорозі він рухався, куди вона веде, адже він був біля населеного пункту на відстані не 4500 м, а біля 10 000 м, і в сторону кордону він не рухався взагалі. В постанові не зазначена точна прив`язка до місцевості, де саме було вчинено ним ймовірне правопорушення. Не складено схеми, не вчинена фото-відеофіксація правопорушення. Враховуючи вказані вище обставини, позивач просить суд скасувати постанову у справі про накладення адміністративного стягнення №116018 від 16 червня 2024 року винесену старшим зміни прикордонних нарядів віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІПС вищої категорії начальником 2 групи ІПС віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » штаб сержантом ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП. Провадження у справі закрити за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 26 червня 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ з повідомленням сторін.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 08 липня 2024 рокувідзив на позовну заяву представника відповідача повернуто без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги не визнає та заперечує щодо задоволення позову.

Судом на підставі частини четвертої статті 229 КАС у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З досліджених судом письмових доказів, судом встановлено наступні фактичні обставини:

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення №1160018 від 16 червня 2024 року, яка винесена старшим зміни прикордонних нарядів віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІПС вищої категорії начальником 2 групи ІПС віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » штаб сержантом ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП та накладеного адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Виходячи із змісту оскаржуваної постанови, особою, яка її винесла, було встановлено, що 16 червня 2024 року о 18 год. 45 хв. на південно-східній околиці с.Іванків Могилів-Подільського району Вінницької області в районі прикордонного знаку №0175 на відстані 4500 м від лінії державного кордону, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» в складі сержанта Михайла Генераліцького НОМЕР_3 було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який порушив прикордонний режим, а саме рухався на автомобілі марки Нісан «Терано» д.н.з. НОМЕР_2 дорогою, яка відсутня в державному реєстрі доріг та веде до державного кордону, чим порушив вимоги п.2.1.«Додаткових тимчасових режимних обмежень в контрольованих прикордонних районах», затверджених наказом МВС України від 07.09.2015 року №1075, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 202 КУпАП. При накладенні адміністративного стягнення враховано вимоги ст.33, 34,35 КУпАП та застосовано покарання у вигляді мінімального штрафу передбаченого санкцією ч.1 ст. 202 КУпАП (а.с.9).

Дослідивши усі докази, суд приходить до наступного висновку:

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач зазначає, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення оскаржувану постанову серії ПдРУ №116118 від 16.06.2024 року винесено не уповноваженою на те посадовою особою, в розумінні ст.222-1 КУпАП: старший зміни прикордонного наряду не являється особою, яка є начальником органу охорони державного кордону, не є іншою посадовою особою, уповноваженою керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізовує політику у сфері охорони державного кордону України.

Відповідно до ч.2 ст.222-1 КУпАП від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

Однак, абзацом шостим пункту 3 розділу II Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України 18.09.2013 № 898 (у редакції наказу МВС України від 21.12.2018 року № 1046), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.10.2013 року за № 1729/24261 визначено, що від імені Держприкордонслужби розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 222-1 КУпАП, та накладати адміністративні стягнення мають право старші змін прикордонних нарядів та їх помічники, старші прикордонних нарядів у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Таким чином, оскаржувану постанову винесено уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону, старшим зміни прикордонних нарядів віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) впс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) штаб-сержантом ОСОБА_2 .

Що стосується складу адміністративного правопорушення, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.202 КУпАП відповідальність настає за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду виїзду.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні прикордонного режиму або режиму у пунктах пропуску через державний кордон України (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - як громадяни, так і посадові особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Згідно ст.23 Закону України «Про державний кордон України» у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, використання повітряних суден, обліку та тримання на пристанях, причалах, базах для стоянки малих і спортивних суден і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.

Пунктом 4 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 року № 1147 встановлено, що нормативно-правові акти МВС з питань прикордонного режиму, видані в межах його повноважень та зареєстровані в установленому порядку, є обов`язковими для виконання центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними і фізичними особами.

Відповідно до п.1 ч.2 «Додаткових тимчасових режимних обмежень в контрольованих прикордонних районах», затверджених наказом МВС України від 07.09.2015 року №1075 у межах встановленої прикордонної смуги, визначених у пункті 1 Додаткових тимчасових режимних обмежень в контрольованих прикордонних районах, заборонено рух транспортних засобів (крім техніки та обладнання для агропромислового комплексу, задіяних у проведенні сільськогосподарських робіт) дорогами, які відсутні в реєстрі автомобільних доріг та ведуть до державного кордону, або на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон, контрольних пунктів в`їзду-виїзду та між населеними пунктами.

Згідно ст.ст.245, 252 КУпАП України завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом. Оцінка доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, також має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, на підставі закону.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положеннями ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частина 2 статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому суд зазначає про обов`язок відповідача, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, надати всі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, з приводу яких подано позов.

В ході розгляду справи, відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що позивач ОСОБА_1 рухався автомобілем марки Нісан «Терано» д.н.з. НОМЕР_2 дорогою, яка відсутня в державному реєстрі доріг та веде до державного кордону. До матеріалів справи відповідачем не долучено план-схеми місця зупинки (виявлення) ОСОБА_1 , фото-відеофіксація правопорушення, рапортів працівників прикордонного наряду «Прикордонний патруль» в складі сержанта Михайла Генераліцького+1. Окрім цього, відсутні будь-які докази, які б вказували, що дорога по якій рухався ОСОБА_1 на південно-східній околиці с.Іванків Могилів-Подільського району Вінницької області в районі прикордонного знаку №0175 на відстані 4500 м є дорогою, яка відсутня в державному реєстрі доріг та веде до державного кордону.

У постанові, яка оскаржується, відповідачем не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КпАП України. Крім того, жодного доказу не надано представником відповідача і під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самих правопорушень. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем на південно-східній околиці с.Іванків Могилів-Подільського району Вінницької області в районі прикордонного знаку №0175 на відстані 4500 м від лінії державного кордону, рухався в напрямку державного кордону, та на тій ділянці дороги, яка не внесена до Державного реєстру доріг.

Ретельний аналіз цих обставин вказує на відсутність об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП, а саме не доведено порушення ОСОБА_1 прикордонного режиму (рух транспортним засобом в напрямку державного кордону на тій ділянці дороги, яка не внесена до Державного реєстру доріг).

Враховуючи викладене, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП України, що є обставиною, яка виключає провадження у справі в розумінні положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Відповідно до ч.3. ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Отже, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.202 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.202 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.19 Конституції України, ч.1 ст.202, п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, ст.ст. 6, 8,9, 72, 77, 242, 243-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову у справі про накладення адміністративного стягнення №116018 від 16 червня 2024 року винесену старшим зміни прикордонних нарядів віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІПС вищої категорії начальником 2 групи ІПС віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » штаб сержантом ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП.

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.202 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий М.М. Дзерин