Справа № 400/1145/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/1145/24

Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М. Дата і місце ухвалення: 18.04.2024р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування припису щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт №0144690 від 17 вересня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірний припис винесено Управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області з порушенням Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006р. №1567. Зокрема, відповідачем не виконано вимоги п.26 вказаного Порядку та не повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, чим порушено його право на надання пояснень. Позивач зазначав, що він не є автомобільним перевізником з перевезення вантажу, зазначеного в акті перевірки №243199 від 21.08.2020р.; до позивача штраф за вказаним актом перевірки не застосовано незважаючи на те, що актом зафіксовано порушення абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». В оскаржуваному приписі відсутнє посилання на конкретну норму законодавства про автомобільний транспорт, яку нібито порушено ОСОБА_1 , що є самостійною підставою для скасування цього припису.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано припис від 17.09.2020р. за №0144690 щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт, прийнятий Управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області відносно ОСОБА_1 .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення від 18.04.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що саме акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів є підтверджуючим документом щодо результатів здійснення габаритно-вагового контролю. Актом №243199 від 21.08.2020р. зафіксовано, що під час рейдової перевірки 21.08.2020р. водій надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 , згідно якого його власником є ОСОБА_1 . В наданій товарно-транспортній накладній не заповнена графа щодо автомобільного перевізника. Жодних документів, які б підтверджували передачу вказаного транспортного засобу в законне користування іншим особам, під час перевірки у водія не було. У зв`язку з цим, у посадових осіб Укртрансбезпеки не було підстав вважати когось іншого автомобільним перевізником окрім ОСОБА_1 , який був одночасно водієм і власником транспортного засобу. Позивач був ознайомлений з актом перевірки №243199 від 21.08.2020р. на місці зупинки транспортного засобу, підписав його та не висловив зауважень щодо його змісту.

Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність в оскаржуваному приписі посилання на конкретну норму законодавства про автомобільний транспорт, яка була порушена позивачем. Зазначає, що в приписі №0144690 від 17.09.2020р. зазначено про порушення вимог п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306, а також зазначено, в чому саме полягало відповідне порушення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень на одиничну вісь 12,86 тон, без відповідного дозволу на рух автомобільними дорогами України, виданого компетентними органами, або документа про внесення плати за проїзд. Відповідачем підтверджено вчинене позивачем порушення належними та допустимими доказами, а висновки суду першої інстанції щодо протилежного не ґрунтуються на матеріалах справи.

Також, апелянт посилається на не правильне застосування судом норм матеріального права при зазначенні того, що подальший рух транспортного засобу ОСОБА_1 ніхто не забороняв, що спростовує виявлення працівниками Укртрансбезпеки факту перевищення вагового та/або габаритного нормативного параметра більші ніж на 2 відсотки. Апелянт зазначає, що посадові особи Укртрансбезпеки не наділені повноваженнями на тимчасове затримання транспортних засобів чи здійснення перешкод або заборони в їх подальшому русі.

Що ж до посилань суду першої інстанції на недотримання відповідачем п.п.25-27 Порядку №1567, то апелянт зазначає, що порушення суб`єктом владних повноважень процедури прийняття рішення само по собі може бути підставою для визнання протиправним і скасування припису у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 .

21.08.2020р. на а/д Р-03 під`їзд до а-д М-03 4км+100м с.Проліски Бориспільського району Київської області посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки здійснено рейдову перевірку транспортного засобу VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .

Під час здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу встановлено перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу із вантажем на одиничну вісь 12,260 т (при дозволеній 11 т), на строєну вісь 24,400 т (при дозволеній 24 т.), чим порушено вимоги абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За результатами проведеної перевірки складено акт №243199 від 21.02.2020р., від підписання якого ОСОБА_1 відмовився, а в графі «пояснення водія про причини порушень» зазначив, що «не згоден з актом».

Того ж дня, посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено акт №045154 від 21.08.2020р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку №045853 від 21.08.2020р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

Також, здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, що складає 557,22 євро.

Матеріали перевірки передано на розгляд до Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області.

09.09.2020р. Управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області сформовано та направлено на адресу ОСОБА_1 запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у Київській області за актом №243199 від 21.08.2020р., яким позивача повідомлено про необхідність прибуття 17.09.2020р. для участі у розгляді з 10.00 год. по 12.00 год. справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відомості про вручення (отримання) ОСОБА_1 вказаного запрошення матеріали справи не містять.

17.09.2020р. Управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області винесено ОСОБА_1 припис №0144690 щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт, яким позивача зобов`язано негайно усунути порушення, що виразилося у перевезенні вантажу з перевищенням вагових обмежень без дозволу на рух автомобільними дорогами України, виданого компетентними уповноваженими особами, або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного припису ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що спірний припис винесено щодо позивача, як власника транспортного засобу, без встановлення того, хто являвся перевізником станом на момент проведення рейдової перевірки та зважування. Також, суд визнав обґрунтованими посилання позивача на недотримання відповідачем Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006р. №1567. Зокрема, суд зазначив, що ОСОБА_1 не повідомлено належним чином про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, постанова про застосування до нього штрафу органом Уктрансбезпеки не виносилася, а в спірному приписі відсутнє посилання на нормативно-правовий акт, який нібито порушено позивачем (не зазначено підпункт (а, б чи в) п. 22.5 ПДР та пункт Постанови КМУ від 27.06.2007р. №879).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно частин 1 та 4 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно із статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007р. «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок №879).

Відповідно до пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

У розумінні Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. При цьому, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (підпункт 3 пункту 2 Порядку №879).

За змістом пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пункту 20 Порядку №879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМУ від 18.01.2001р. №30, передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, (далі - ПДР) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Згідно з пунктом 22.5 ПДР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Абзацом 15 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проаналізувавши зазначені вище норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними: перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі, а перевезення подільного вантажу з перевищенням навантаження на вісі заборонено.

Головною метою такої заборони є збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків. Перевізник, зважаючи на особливості і характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.

Так, колегія суддів зазначає, що згідно відомостей товарно-транспортної накладної серії 12ААЗ №923702 ОСОБА_1 перевозив пшеницю насипом, тобто подільний вантаж, перевезення якого з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху заборонено.

Отже, перевезення пшениці з перевищенням вказаного нормативу забороняється, а видача дозволу на перевезення пшениці, яка є подільним вантажем, чинним законодавством не передбачена, у зв`язку з чим щодо ОСОБА_1 і не виносилася відповідачем постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу на підставі абз.15 ч.1 ст.60 Закону (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу).

При цьому, колегія суддів зазначає, що у даному випадку до позивача має бути застосована відповідальність у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд, відповідно до п.31-1 Порядку №879, що власне і було зроблено відповідачем.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на те, що до ОСОБА_1 не було застосовано штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт за актом №243199 від 21.08.2020р., колегія суддів вважає безпідставними.

При вирішенні спору суд першої інстанції також зазначив, що ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником у спірних правовідносинах.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст.1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

З вказаної норми слідує, що до автомобільних перевізників, які є відповідальними за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відносяться не тільки суб`єкти господарювання, а й фізичні особи, що здійснюють перевезення (вантажне, пасажирське) без мети отримання прибутку.

Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19.10.2023р. у справі №640/27759/21 норми законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника. Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як вже зазначалося колегією суддів, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 , а також він був водієм цього транспортного засобу станом на дату проведення габаритно-вагового контролю.

При цьому, ОСОБА_1 під час перевірки не надав жодних документів та пояснень з приводу того, що він не являється автомобільним перевізником в розумінні ст.1 Закону №2344-III.

В акті перевірки ОСОБА_1 зазначив про те, що «не згоден з актом», проте не вказав, що автомобільним перевізником при здійсненні відповідного перевезення вантажу виступає інша особа.

Колегія суддів враховує, що оскільки транспортний засіб VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 , тому останній знав особу автомобільного перевізника у випадку, якщо він безпосередньо ним не являється, та міг надати відповідні пояснення та їх документальне підтвердження під час здійснення процедури габаритно-вагового контролю.

Варто зазначити, що таких пояснень та доказів ОСОБА_1 не надав і до суду, у зв`язку з чим у колегії суддів відсутні підстави вважати, що позивач не є автомобільним перевізником.

Щодо посилань позивача та суду першої інстанції на те, що відповідачем не повідомлено позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно п.26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Пунктом 27 Порядку №1567 визначено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Відповідно до п.31 Порядку №1567 за результатами розгляду справи про порушення керівник органу державного контролю або його заступник за наявності підстав виносить припис щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт.

Припис підлягає обов`язковому виконанню в зазначений у ньому строк. Про виконання припису уповноважена особа суб`єкта господарювання повинна письмово повідомити керівникові органу державного контролю.

Колегія суддів наголошує, що можливе формальне недотримання відповідачем приписів п. 26 Порядку №1567, що виразилося в даному випадку у не отриманні зворотного поштового повідомлення про вручення позивачу запрошення, не є підставою для скасування спірного припису, оскільки ОСОБА_1 реалізував своє право довести відсутність підстав для винесення припису шляхом звернення з позовом до суду.

Доводи ОСОБА_1 про незаконність вказаного припису не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, сам лише факт відсутності доказів вручення позивачу запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на думку колегії суддів, не може бути достатньою підставою для задоволення позову з огляду на підтвердження матеріалами справи порушення ОСОБА_1 законодавства про автомобільний транспорт.

Необґрунтованими, також, колегія суддів вважає посилання суду першої інстанції на відсутність у спірному приписі посилання на норму, порушену позивачем. У приписі №0144690 від 17 вересня 2020 року міститься посилання на порушення ОСОБА_1 п.22.5 ПДР та конкретизовано в чому таке порушення полягає.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про незаконність спірного припису №0144690 від 17 вересня 2020 року та його скасування. Підстав для задоволення позову ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Оскільки судом першої інстанції постановлено судове рішення з не правильним застосуванням норм матеріального права та з не повним з`ясуванням обставин справи, тому, відповідно до ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції задовольняє таку скаргу, скасовує рішення від 18.04.2024р. з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року скасувати.

Ухвалити по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування припису щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт №0144690 від 17 вересня 2020 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 липня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук