Справа № 240/12977/24
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у забезпеченні позову)

10 липня 2024 року м. Житомир справа № 240/12977/24

категорія 106000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду 09 липня 2024 року через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС звернувся ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову до подання ним позовної заяви до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_3 або будь-яким іншим районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки вчиняти дії, пов`язані з його мобілізацією ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення у справі.

На обгрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив, що 10.06.2024 він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із здійсненням ним постійного догляду за хворим батьком ОСОБА_2 , у якого наявні когнітивні порушення, а тому він потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується висновками ЛКК. За наслідками розгляду вказаної заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняв рішення-повідомлення від 11.06.2024 №50 про відмову у наданні йому відстрочки від мобілізації. В подальшому, він повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою від 26.02.2024 про оформлення йому довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації із вищезазначених підстав. Однак, 09.07.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняв рішення- повідомлення про відмову у наданні йому відстрочки від мобілізації. Підставою для відмови стала з`ясована ІНФОРМАЦІЯ_1 інформація про наявність у його батька ще однієї доньки. ОСОБА_2 стверджує, що така відмова є протиправною, оскільки пункт 9 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачає лише єдину вимогу для отримання ним відстрочки - здійснення догляду за батьком. Зауважує, що докази здійснення ним такого догляду він долучив до своєї заяви від 26.02.2024 про надання відстрочки, а про наявність у його батька доньки ніхто не знає, батько про неї навіть не пам`ятає, ця донька протягом усього його життя ніколи не відвідувала батька. У зв`язку із цим, заявник зазначає, що має намір оскаржити відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.07.2024 у наданні йому відстрочки від мобілізації до суду. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 йому було вручене мобілізаційне розпорядження (повістку на відправлення) з вимогою з`явитися 12 липня 2024 року о 9:00 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . З огляду на зазначені обставини, ОСОБА_2 просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, пов`язані з його мобілізацією до набрання законної сили рішення у справі щодо оскарження відмови у наданні йому відстрочки. Відтак, аргументуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_2 зазначив, що у випадку невжиття таких заходів його буде незворотньо мобілізовано, а його батько залишиться один без будь-якого догляду. Крім того вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення його порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду.

Цього ж дня здійснено реєстрацію заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в автоматизованій системі документообігу суду із присвоєнням їй єдиного уніфікованого номеру 240/12977/24.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2024 головуючим суддею для розгляду вищезазначеної заяви про забезпечення позову було визначено суддю Черняхович І.Е.

Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову та доданими до неї документами, суд вважає за можливе розглянути вказану заяву в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При вирішенні питання щодо наявності/відсутності підстав для забезпечення адміністративного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно із п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Аналіз правової норми ч. 2 ст. 150 КАС України свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі:

1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

2) захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат;

3) наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню заявником та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати необхідність вжиття заходів забезпечення позову, про застосування яких він просить, і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

У контексті наведеного суд наголошує, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно будь-якої із сторін у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Самі ж заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Зміст заяви ОСОБА_1 свідчить, що предметом майбутнього позову, на забезпечення якого ним подана вказана заява, буде правомірність рішення-повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.07.2024 про відмову у наданні йому відстрочки від мобілізації.

Правові норми частини 1 статті 77 КАС України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Разом з тим, вищезазначеного рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.07.2024 про відмову у наданні йому відстрочки від мобілізації ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову не додав, як і не надав до суду копії своєї заяви від 26.02.2024 про надання відстрочки від мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та доказів подачі ним цієї заяви до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд зауважує, що заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог позовних вимог (майбутніх позовних вимог). В той час, як з доданих до заяви про забезпечення позову документів неможливо факт прийняття ІНФОРМАЦІЯ_1 рішення від 09.07.2024 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від мобілізації.

Вказане свідчить, що заявником не надано жодних доказів наявності прийнятого відносно нього рішення, яке порушує його права, та відповідно буде предметом майбутнього оскарження в суді.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а тому суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Разом з тим, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову містить лише його твердження про прийняття ІНФОРМАЦІЯ_1 рішення від 09.07.2024 про відмову у наданні йому відстрочки від мобілізації, однак не містить при цьому жодних беззаперечні доказів існування цього рішення, а відтак і доказів порушення його прав, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

До заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 було додано лише його заяву від 10.06.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та рішення-повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.06.2024 №50 про відмову в наданні такої відстрочки.

Однак, суд звертає увагу, що заявник не визначає вищезазначені заяву від 10.06.2024 та рішення від 11.06.2024 №50 як предмет майбутнього позову. Крім того, вказані заява від 10.06.2024 та рішення від 11.06.2024 №50 були підставою для звернення ОСОБА_1 до Житомирського окружного адміністративного суду заяви про забезпечення позову від 18.06.2024 (справа №240/11568/24), а відтак правова оцінка була надана ним під час прийняття за наслідками розгляду цієї заяви ухвали від 19 червня 2024 року про відмову ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що за відсутності доказів прийняття ІНФОРМАЦІЯ_1 рішення від 09.07.2024 про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від мобілізації, яке за твердженням заявника має бути предметом майбутнього судового оскарження, правові підстави, які вказують на необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, відсутні, оскільки наявність ніж сторонами публічно-правого спору, пов`язаного з прийняттям цього рішення, не підтверджується. В той час, заходи забезпечення можуть вживатись лише в межах майбутніх позовних вимог, а тому заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя І.Е.Черняхович