Справа № 360/33/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року справа №360/33/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Сіваченка І.В., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 р. у справі № 360/33/24 (головуючий І інстанції С.В. Борзаниця) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач, ГУПФУ), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області № 21 від 19.10.2023 про відмову позивачу у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області розглянути повторно заяву позивача про призначення йому пенсії від 11.10.2023, зарахувавши до пільгового підземного стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV наступні періоди стажу: з 01.09.1995 по 10.01.1999 навчання за фахом у ПТУ № 2 м. Лисичанськ; з 29.12.1999 по 31.12.1999 електрослюсар підземний з повним робочим днем під землею на шахті ім. Д.Ф. Мельникова ДХК Лисичанськвугілля; з 21.08.2000 по 31.12.2000 підземний машиніст електровозу з повним робочим днем під землею на шахті ім. Д.Ф. Мельникова ДХК Лисичанськвугілля; з 01.01.2022 по 28.03.2022 електрослюсар підземний з повним робочим днем під землею у ВП шахта ім. Д.Ф. Мельникова АТ Лисичанськвугілля та період проходження військової служби з 01.07.2023 по 11.10.2023.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд:

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області № 21 від 19.10.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 11.10.2023 з урахуванням положень статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Позивач, частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення, виклавши абзац третій резолютивної частини в іншій редакції, а саме зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області розглянути повторно заяву позивача про призначення пенсії від 11.10.2023, зарахувавши до пільгового підземного стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV наступні періоди стажу позивача: з 01.09.1995 по 10.01.1999 - навчання за фахом у ПТУ №2 м.Лисичанськ; з 29.12.1999 по 31.12.1999 - електрослюсар підземний з повним робочим днем під землею на шахті ім. Д.Ф. Мельникова ДХК «Лисичанськвугілля»; з 21.08.2000 по 31.12.2000 - підземний машиніст електровозу з повним робочим днем під землею на шахті ім. Д.Ф. Мельникова ДХК «Лисичанськвугілля»; з 01.01.2022 по 28.03.2022 - електрослюсар підземний з повним робочим днем під землею у ВП «шахта ім.Д.Ф.Мельникова» АТ «Лисичанськвугілля» та період проходження військової служби з 01.07.2023 по 11.10.2023.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при розгляді заяви позивача про призначення пенсії відповідачем абсолютно безпідставно, без надання будь-яких пояснень не було враховано до пільгового підземного стажу, який дає право на призначення пенсії у відповідності до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» наступні періоди: з 01.09.1995 по 10.01.1999 - навчання за фахом у ПТУ №2 м. Лисичанськ; з 29.12.1999 по 31.12.1999 - електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею на шахті ім. Д.Ф. Мельникова ДХК «Лисичанськвугілля»; з 21.08.2000 по 31.12.2000 - підземним машиністом електровозу з повним робочим днем під землею на шахті ім. Д.Ф. Мельникова ДХК «Лисичанськвугілля»; з 01.01.2022 по 28.03.2022 - електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею у ВП «шахта ім.Д.Ф.Мельникова» АТ «Лисичанськвугілля».

Вказані періоди трудового стажу з повним робочим днем під землею повністю підтверджуються записами трудової книжки. Трудова книжка позивача не містить останнього запису про звільнення, бо він не звільнявся, а працював до початку мобілізації електрослюсарем підземним на шахті ім.Д.Ф.Мельникова, яка в зв`язку з бойовими діями не здала звіт до ПФУ по ЄСВ та Спецстажу однак неподання звіту роботодавцем не може бути підставою у відмови робітнику в зарахуванні його стажу. Наказом АТ Лисичанськвугілля №126 від 01.07.2022 підтверджується, що підприємство працювало саме до 01.07.2022р., при тім, що позивача було мобілізовано з 29.03.2022р.

Щодо навчання в ПТУ позивач зазначає, що у зв`язку з окупацією міста Лисичанська диплом було втрачено, отримати його дублікат чи довідку про навчання в ПТУ неможливо так як навчальний заклад також розташований у м. Лисичанськ. Водночас трудовою книжкою позивача достеменно підтверджено, що позивач з 01.09.1995 по 10.01.1999 - навчання у ПТУ №2 м Лисичанськ, з 07.09.1998 по 18.12.1998 проходив виробничу практику у якості учня електрослюсаря підземного. Тобто трудовою книжкою, як належним та допустимими доказом, підтверджено, що позивач у період з 01.09.1995 по 10.01.1999 навчався в ПТУ саме за спеціальністю «електрослюсар підземний», бо проходив практику за цією спеціальністю і після навчання був працевлаштований за набутою спеціальністю.

Загалом до пільгового підземного стажу не було враховано 3 роки 11 місяців 22 днів. Добровільно відповідачем враховано до пільгового підземного стажу 21 рік 01 місяць 12 днів. Тобто у випадку врахування спірних періодів до пільгового стажу, він би склав 25 років 1 місяць 14 днів.

Крім того відповідачем безпідставно не враховано до пільгового підземного стажу частину періоду проходження військової служби, а саме враховано військову службу тільки по 30.06.2023, а період з 01.07.2023 по 11.10.2023 (дата звернення за пенсією) не враховано. Тобто у випадку врахування і цього періоду, то пільговий стаж склав би 25 років 4 місяці 15 днів.

Період військової служби під час мобілізації підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2023 №1664, а також даними тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.

Позивач зазначає, що ним надавалася довідка про проходження служби під час мобілізації та трудова книжка, з якої чітко вбачається, що саме під час роботи позивача в підземних умовах повний робочий день під землею на шахті ім. Д.Ф.Мельникова АТ «Лисичанськвугілля» його було мобілізовано. А тому висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем надання відповідачу документів про підтвердження факту пільгової роботи на момент призову до лав ЗСУ є хибним. Також, суд помилково поставив право позивача на пенсію в залежність від деокупації м.Лисичанська та ймовірного доступу до архіву навчального закладу (якщо його не знищено під час бойових дій). Водночас судом проігноровано, що період навчання підтверджено записами у трудовій книжці. Також трудовою книжкою підтверджено факт проходження виробничої практики саме за спеціальністю «електрослюсар підземний».

Судом також не було враховано, що позивач вступив до ПТУ у 15-річному віці, тобто після закінчення 9 класі загальноосвітнього навчального закладу, а тому позивач не міг отримувати освіту у ПТУ заочно. До того ж саме відповідач мав доводити правомірність свого рішення, а не позивач. Однак відомостей стосовного того, що позивач навчався заочно відповідачем не надано.

Також судом не було враховано, що на момент навчання позивача в ПТУ діяв Закон УРСР «Про освіту», який дійсно передбачав, що різні навчання - очну, вечірню, заочну, екстернат, а також педагогічним патронажем (стаття 3).

Крім того, при суд залишив не вирішеними позовні вимоги в частині зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 29.12.1999 по 31.12.1999 - електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею на шахті ім. Д.Ф. Мельникова ДХК «Лисичанськвугілля»; з 21.08.2000 по 31.12.2000 - підземним машиністом електровозу з повним робочим днем під землею на шахті ім. Д.Ф. Мельникова ДХК «Лисичанськвугілля»; з 01.01.2022 по 28.03.2022 - електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею у ВП «шахта ім.Д.Ф.Мельникова» АТ «Лисичанськвугілля».

Також суд першої інстанції не звернув уваги, що підставою для звернення до суду з позовом є відмова відповідача в призначенні пенсії позивачу, а предметом спору є наявність чи відсутність необхідного пільгового стажу роботи за ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.

Тобто суд необґрунтовано не вирішив спір по суті, не перевірив наявність підстав для врахування спірних періодів до пільгового стажу, бо між сторонами виник спір саме про наявність у позивача достатнього пільгового стажу для призначення пенсії за ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

11.10.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на підставі частини третьої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За результатами розгляду заяви від 11.10.2023 відповідачем прийнято рішення від 19.10.2023 № 21 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу.

У рішенні зазначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Вік заявника - 43 роки 3 місяців 18 днів. Страховий стаж особи з урахуванням кратності становить 41 рік 08 місяців 9 днів. Пільговий стаж особи становить 21 рік 01 місяць 12 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи.

Додатковий коментар: відмовлено у призначенні пенсії відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, через відсутність необхідного пільгового стажу.

У трудовій книжці серії НОМЕР_2 , дата заповнення 07.09.1998, наявні записи про трудову діяльність позивача, серед яких такі записи щодо спірних періодів: 01.09.1995 10.01.1999 навчання в ПТУ №2 м. Лисичанська (запис №3, підстава: диплом ДА КС № 007626); 04.11.2014 прийнято електрослюсарем підземним 4 р. з повним робочим днем під землею (запис №41, підстава: наказ № 109к від 4.11.2014); записи № 42, № 43, № 44 та № 45 містять відомості про атестацію робочого місця та підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2023 позивач перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації з 29.03.2022.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Закон № 1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 1 частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з абзацом 9 частини 3 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону (абзац 1 частини 2 статті 27 Закону № 1058-IV).

Матеріали справи свідчать, що позивач не погоджується з діями відповідача щодо не зарахування до пільгового підземного стажу спірних періодів роботи під час призначення пенсії.

Статтею 114 Закону №1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з частиною 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

За частиною 5 статті 114 Закону № 1058-IV, у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин 2 і 3 цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Відповідно до частини 6 статті 114 Закону № 1058-IV, контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення таких списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

За частиною 1 статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, передбачений статтею 12 цього Закону, знижується на 1 рік.

Відповідно ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII також визначено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Відповідно до п.2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказ Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383 (далі Порядок № 383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків

Пунктом 3 Порядку № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Комплексний аналіз норми дає підстави дійти висновку, що право на передбачену частиною 3 статті 114 Закону № 1788-XII пенсію незалежно від віку мають працівники, за умови безпосередньої зайнятості на роботах повний робочий день та не менше передбаченого стажу роботи - 25 років для працівників професії яких містяться у Списку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 (далі - Список № 202), або мати стаж роботи провідної професії визначених статтею 14 Закону № 1788-XII, частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV - не менше 20 років.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Згідно п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі № 446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі № 550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 195/840/17.

Суд зазначає, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Аналогічна правова позиція міститься у п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18).

Як зазначалось, відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Стаж позивача у спірний період підтверджується записами в трудовій книжці, які містять необхідні дані відповідно до положення законодавства. Також матеріали справи містять додатково подані позивачем докази в підтвердження права на зарахування спірних періодів роботи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

За частиною 2 статті 44 Закону, призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2, 3, 5 статті 45 Закону № 1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846.

За п. 3.3 Порядку, орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Відповідно до п. 4.1, 4.3 Порядку № 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (абзац 2 пункту 4.9 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (переведення) пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ.

Суд зазначає, що ПФУ, як орган державної влади, в силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, за результатом розгляду заяви особи про призначення пенсії пенсійний орган має прийняти відповідне рішення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач звернувся до структурного підрозділу ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії, з урахуванням документів які містять інформацію необхідну для здійснення призначення пенсії, яка була прийнята та зареєстрована відповідачем.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України відмовлено у призначенні пенсії відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, через відсутність необхідного пільгового стажу.

За змістом рішення встановлено, що страховий стаж особи з урахуванням кратності становить 41 рік 08 місяців 9 днів, пільговий стаж особи становить 21 рік 01 місяць 12 днів.

Рішення не відповідає вимогам обґрунтованості, оскільки з тексту рішення неможливо зрозуміти, які періоди роботи позивача не зараховані до пільгового та страхового стажу, мотиви не зарахування до стажу конкретно визначених періодів роботи з посиланням на норми чинного законодавства, які документи, подані позивачем, відповідач прийняв до уваги, а які відхилив за необґрунтованістю.

При цьому, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, проте не обґрунтував та не повідомив про відмову у зарахуванні спірних періодів та підстав для такої відмови (відсутність документів в підтвердження стажу, довідок, записів, тощо).

Отже, відповідач за результатом розгляду заяви про призначення пенсії, не прийняв відповідне рішення.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач за приписами Закону № 1058 та Порядку № 22-1 має можливість та зобов`язаний витребувати у позивача додаткові докази що підтверджують стаж та витребувати необхідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб для оформлення пенсії, однак суду не надано інформації щодо витребування таких доказів, чим, на думку суду, відповідач порушив права позивача на належне підтвердження стажу для отримання пенсії.

Суд зазначає, що після отримання заяви позивача про призначення пенсії, відповідач повинен був розглянути її та прийняти вмотивоване рішення із наданням оцінки кожному періоду роботи позивача.

Отже, матеріали справи не містять доказів прийняття відповідачем належного рішення за результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії щодо спірних періодів.

Пенсійний Фонд України, як орган державної влади, в силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відсутність мотивів не зарахування до стажу роботи окремих періодів, свідчить про протиправність дій відповідача, та те, що відповідач діяв необґрунтовано, та без додержання вимог до відповідного рішення органу, уповноваженого на призначення пенсії.

Таким чином, рішення відповідача не містять інформації щодо періодів роботи позивача які зараховані або не зараховані до спеціального стажу позивача та підстав їх не зарахування.

Отже, суд вважає обґрунтованим висновки суду першої інстанції щодо визнання протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України з огляду на не визначення періодів, які не зараховані до страхового та пільгового стажу.

Стосовно обраного способу захисту порушеного права, колегія суддів зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 (9991/944/12) і від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що належними є способи захисту, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який забезпечує виконання її приписів. Визначення ефективного судового захисту пов`язане з відповідним змістом заявлених позовних вимог, тобто з визначенням належного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів особи.

Як зазначалось, відповідачем жодного належного та обґрунтованого рішення щодо не зарахування вказаних спірних періодів роботи на час призначення пенсії не приймалось, мотивів не зарахування спірних періодів роботи та інших документів наданих позивачем не зазначалось.

Тому доводи позивача щодо неврахування судом при прийнятті рішення періоду його навчання та інших спірних періодів суд вважає помилковим з огляду на відсутність у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах за відсутності спеціального стажу.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені норми законодавства, вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення порушеного прав позивача, є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 11.10.2023 з урахуванням положень статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та висновків суду, викладених у цьому рішенні.

За положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 р. у справі № 360/33/24 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 р. у справі № 360/33/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 10 липня 2024 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Сіваченко

А.В. Гайдар