Справа № 500/3146/24
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3146/24

08 липня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника адвоката Драус Ольгу Олегівну, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якій позивачка просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 17 квітня 2024 року № 50 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_1 в страховий стаж періоди:

- згідно трудової книжки від 14 березня 1979 НОМЕР_1 ,

- відповідно до довідок від 24 березня 2021 № 259 26-63 від 28 травня 2021, № 226 та сканкопій наказів від 04 вересня 1978 № 145-Л, від 02 березня 1979 № 41-Я та від 19 січня 1981 № 13-а.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.04.2024 позивачка звернулась до Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №50 від 17.04.2024 позивачці відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: відповідно до трудової книжки від 14 березня 1979 НОМЕР_1 , оскільки ім`я « ОСОБА_2 » на титульній сторінці трудової книжки та у повторно виданому свідоцтві про шлюб від 27 травня 2021 НОМЕР_2 не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 »; - відповідно до довідок від 24 березня 2021 року № 259 26-63 від 28 травня 2021, № 226 та сканкопій наказів від 04 вересня 1978 № 145-Л, від 02 березня 1979 № 41-Л та від 19 січня 1981 № 13-а, оскільки зазначене ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 ».

Позивачка не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 20.05.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

26.05.2024 до суду від відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач із позовними вимогами не погоджується та вказує, що на першій сторінці трудової книжки позивачки НОМЕР_1 ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає імені згідно паспорта позивачки. В зв`язку з чим, до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи згідно записів даної трудової книжки.

Крім того, до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи згідно довідок №259/26-63 від 24.03.2021, №226 від 28.05.2021 та сканкопій наказів №145-Л від 04.09.1978, №41-Л від 02.03.1979, №13-ав від 19.01.1981, оскільки зазначена в даних документах ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним позивача.

Представник відповідача вказує, що на момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивачки, обчислений згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, трудової книжки та інших додатково наданих документів 9 років 09 місяців 25 днів, що є меншим за необхідний. Враховуючи вищенаведене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

05.07.2024 до суду від відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач із позовними вимогами не погоджується та вказує, що у трудовій книжці НОМЕР_1 , наданій для призначення пенсії, ім`я не відповідає паспортним даним позивачки, отже формально-юридично така трудова книжка належить іншій особі і не може підтверджувати страховий стаж позивачки. Також у наданих позивачкою довідках від 24.03.2021 259 26-63, від 28.05.2021 226 та сканкопіях наказів від 04.09.1978 145-Л, від 02.03.1979 41-Л, від 19.01.1981 13-а вказане ім`я також не відповідає паспортним даним позивачки.

Представник відповідача вказує, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Однак рішення про встановлення факту належності позивачу трудової книжки до заяви про призначення пенсії не долучалося. Відтак, на думку представника відповідача позовні вимоги є необґрунтованими і у їх задоволенні має бути відмовлено.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 09.04.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

За результатами розгляду заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №50 від 17.04.2024 позивачці відмовлено в призначенні пенсії.

Відмовляючи у призначенні пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виходило з того, що страховий стаж позивачки складає 9 років 09 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

До страхового стажу позивачки не зараховані періоди роботи: відповідно до трудової книжки від 14 березня 1979 НОМЕР_1 , оскільки ім`я « ОСОБА_2 » на титульній сторінці трудової книжки та у повторно виданому свідоцтві про шлюб від 27 травня 2021 НОМЕР_2 не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 »; відповідно до довідок від 24 березня 2021 року № 259 26-63 від 28 травня 2021, № 226 та сканкопій наказів від 04 вересня 1978 № 145-Л, від 02 березня 1979 № 41-Л та від 19 січня 1981 № 13-а, оскільки зазначене ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 ».

Позивачка не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із цим позовом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також, серед іншого, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала (пункт 11 Порядку №637).

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Судом досліджено копію трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 оформлену 14.03.1979 на ім`я ОСОБА_4 . Записи у книжці до 1981 року вчинено російською мовою. У відомостях про особу вказано дату народження 08.04.1961. Розділ Відомості про роботу трудової книжки позивачки містить записи щодо її трудової діяльності у спірні періоди:

- 01 вересня 1978 року прийнята на сезонну роботу бухгалтером С/пункту: наказ № 145-Л від 04 вересня 1978 року;

- 04 грудня 1978 року переведена учнем апаратника випарювання: наказ № 197Л від 04 грудня 1978,

- 01 березня 1979 року звільнена з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП УРСР: наказ № 41Л від 02 березня 1979 року,

- 29 березня 1979 року прийнята прибиральницею в дитячий садок: наказ № 26 від 29 березня 1979 року,

- 05 червня 1980 року звільнена з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП УРСР: наказ № 88 від 05 червня 1980 року,

- 19 січня 1981 року прийнята на посаду вихователя Колодіївського дитячого садка Підволочиського району Тернопільської області: наказ № 11 від 19 січня 1981 року,

- Наказом №13-а від 19 січня 1981 року прийнята вихователькою дитсадка бурякопункту «Поділля»,

- 01 лютого 2003 року звільнена по ст. 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін згідно поданої заяви: наказ № 5 від 01 лютого 2003 року,

- 28 березня 2003 року Підволочиським центром зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22 п.1 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне державне страхування», наказ № 543 від 28 березня 2003 року,

- 22 березня 2004 року припинено виплату допомоги по безробіттю: наказ від 26 березня 2004 року.

Записи про звільнення засвідчені підписами уповноважених осіб та скріплені печатками підприємств (арк.справи 21-24).

Також на підтвердження спірних періодів трудової діяльності позивачкою надано до органу Пенсійного фонду та до суду довідки від 24 березня 2021 року № 259 26-63 від 28 травня 2021, № 226 та сканкопій наказів від 04 вересня 1978 № 145-Л, від 02 березня 1979 №41-Л та від 19 січня 1981 № 13-а.

Як встановлено судом та видно з оскаржуваного рішення, до страхового стажу позивачки не зарахована трудова діяльність згідно з вказаними записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки ім`я « ОСОБА_2 » на титульній сторінці трудової книжки та у повторно виданому свідоцтві про шлюб від 27 травня 2021 НОМЕР_3 не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 »; а також періоди роботи згідно довідок від 24 березня 2021 року № 259 26-63 від 28 травня 2021, № 226 та сканкопій наказів від 04 вересня 1978 № 145-Л, від 02 березня 1979 № 41-Л та від 19 січня 1981 № 13-а, оскільки зазначене ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 ».

Таким чином усі спірні періоди трудової діяльності позивачки не враховано відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області за поданими позивачкою документами з огляду на розбіжності в написанні її імені у паспорті та інших документах.

Стосовно цього суд зазначає, що трудову книжку серії НОМЕР_1 оформлено на ім`я ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 19 квітня 1961 року, прізвище позивачки зазначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження с. Колодіївка Підволочиського району Тернопільської області (арк.справи 16).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого повторно 27 травня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на ОСОБА_6 (арк.справи 17).

Разом з тим, у свідоцтві про народження дітей позивачки ОСОБА_7 , 1990 р.н., та ОСОБА_8 , 1986 р.н., її ім`я зазначено ОСОБА_1 (арк.справи 18).

У паспорті громадянина України позивачки серії НОМЕР_5 , виданого 23 лютого 2000 року Підволочиським РВУМВ України в Тернопільській області, українською мовою зазначено: ОСОБА_1 » , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: с. Колодіївка Підволочиського району Тернопільської області. Російською мовою відомості про власника паспорта вказано: ОСОБА_9 (арк.справи 12-14). Реєстраційна картка платника податків видана на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.справи 12).

Отже, у свідоцтві про народження, у свідоцтві про укладення шлюбу та в архівних довідках дійсно вказано ім`я позивачки ОСОБА_2 , що не відповідає відомостям документів, які видані в часі пізніше паспорта громадянина України, де ім`я зазначено « ОСОБА_3 », такі ж відомості про особу обліковуються в РНОКПП та Реєстрі територіальної громади (арк.справи 15).

Така розбіжність у написанні ім`я позивачки у раніше виданих документах, а саме « ОСОБА_2 » пов`язана із застосуванням аналогії написання вказаного імені російською мовою.

Також на підтвердження вказаних обставин, позивачкою надано до суду експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/810 від 21 травня 2024 року, у якому експерт зазначає, що особові імена Зіновія, Зиновия, Зеновия попри розбіжності у документах, наданих для експертизи, а також інших документах ОСОБА_1 - є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок сплутування та факсації в офіційних документах фонетичних варіантів особового імені Зіновія/Зеновія - рос.Зиновия-Зеновия (див. Трійняк 1.1. Словник українських імен.-К.:Довіра,2005,с. 140).

Суд вказує, що наявність вказаної розбіжності у написанні імені ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірні періоди до страхового стажу. Мова йде про одну й ту ж особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , факт роботи якої на вищевказаних підприємствах відповідачами не заперечується, а формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. При цьому висновок суду про те, що наведені вище відомості про роботу стосуються саме ОСОБА_1 , незалежно від написання імені, ґрунтується на співставленні інших даних про цю особу (дати народження, місця народження, місця роботи тощо).

Відтак допущення іншого написання імені особи не можуть бути підставою для незарахування спірних періодів роботи позивачки до її страхового стажу.

При цьому суд зазначає, що у трудовій книжці позивачки у відомостях про роботу наявні відповідні записи про прийняття її на роботу та звільнення з роботи, записи оформлені належним чином, у разі необхідності засвідчені підписами та скріплені печатками установи, відтак ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження її страхового (трудового) стажу.

Таким чином, суд оцінює критично підстави для відмови зарахувати спірні періоди до страхового стажу, на які вказало у рішенні Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №50 від 17.04.2024

Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №50 від 17.04.2024 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

За встановлених у цій справі обставин наявні достатні та обґрунтовані підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки від 14 березня 1979 НОМЕР_1 та відповідно до довідок від 24 березня 2021 № 259 26-63 від 28 травня 2021, № 226, та сканкопій наказів від 04 вересня 1978 № 145-Л, від 02 березня 1979 № 41-Я та від 19 січня 1981 № 13-а.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивачки у цій справі буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути відповідну заяву позивачки про призначення пенсії за віком, з урахуванням вищевикладених висновків суду.

За вказаних обставин, виходячи за межі заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає задоволенню то відповідно до частин першої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області судовий збір у розмірі 1211,20 грн, сплачений відповідно до квитанції від 17.05.2024 (а.с.11).

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС України).

Частиною другою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката закріплено у частині п`ятій статті 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.12.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд акцентує увагу на тому, що для вирішення питання стягнення понесених витрат на правничу допомогу, спочатку слід встановити чи відбулася оплата такої допомоги у розумінні Закону.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18.

До позовної заяви позивачкою надано ордер про надання правничої допомоги №54 від 26.04.2024, договір про надання правничої допомоги №54 від 26.04.2024 та додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №54 від 26.04.2024.

Встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді позивачкою до суду не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), що унеможливлює компенсацію витрат на правничу допомогу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правову допомогу за відсутності достатніх доказів понесених витрат.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 17 квітня 2024 року № 50 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 в страховий стаж періоди:

- згідно трудової книжки від 14 березня 1979 НОМЕР_1 ;

- відповідно до довідок від 24 березня 2021 № 259 26-63 від 28 травня 2021, № 226 та сканкопій наказів від 04 вересня 1978 № 145-Л, від 02 березня 1979 № 41-Я та від 19 січня 1981 № 13-а.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 08 липня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001 ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (місцезнаходження: вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.