Справа № 120/12064/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/12064/23 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

10 липня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 07.07.2023, прийнятого інспектором прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ОСОБА_2 , про відмову в перетині державного кордону на виїзд з України громадянину України;

- зобов`язти ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) надати дозвіл на перетин державного кордону на підставі п.2-6 Правил перетину державного кордону громадянами України, як особі, яка має дружину із числа осіб з інвалідністю.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року позов задоволено частково.

А саме, суд визнав протиправним та скасував рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 07.07.2023, прийнятого інспектором прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ОСОБА_2 , про відмову в перетині державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_1 .

В задоволені решти позовних вимог суд першої інстанції відмовив.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимогах.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Враховуючи приписи ст. 311 КАС України, суд розгляд справи здійснює в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , та на момент виникнення спірних правовідносин набув 54-го віку.

06.09.1997 позивач уклав шлюб з ОСОБА_3 , уродженкою м. Рига, Латвія, що підтверджується свідоцтвом про шлюб із реєстраційним записом в книзі реєстрації № 440.

Факт проживання позивача в Республіці Латвія підтверджується відповідним посвідченням, наявним в матеріалах справи (а.с. 14).

З початку повномасштабного вторгнення позивач прибув до України та 29.03.2022 прийнятий на військову службу до Військової частини НОМЕР_3 .

Рішенням Державної лікарської комісії з експертизи здоров`я та працездатності Латвійської Республіки від 17.01.2023 № 30-2023-958 дружині позивача встановлено інвалідність 2 групи, внаслідок чого та задля догляду за нею, позивач 05.05.2023 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_3 із рапортом про його звільнення.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 05.05.2023 №125 позивач звільнений з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 25.04.2023 № 5-РС відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у запас за п.п. "г" - через сімейні обставини та інші поважні причини (а.с. 30).

08.05.2023 позивача взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_5 09.05.2023 позивача знято з військового обліку в зв`язку з його виїздом за кордон.

07.06.2023 у міжнародному автомобільному пункті пропуску «Рава-Руська-Хребенне», начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим лейтенантом ОСОБА_4 прийнято рішення про відмову позивачу в перетині державного кордону на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану», а також Закону України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», ПКМУ №57, яким позивачу тимчасово обмежено у праві виїзду з України, за відсутності підстав на право перетину державного кордону.

З метою отримання роз`яснень та дозволу для виїзду за кордон, позивач письмово звернувся до Голови Державної прикордонної служби України.

Адміністрації Державної прикордонної служби України листом від 20.06.2023 №23/Ж-7948-12532 повідомила позивача, що «враховуючи зазначене та викладену Вами інформацію, відповідно до ч.6 ст. 14 Закону України Вам надано дозвіл на виїзд з України». Також, позивача проінформовано, що пропуск через державний кордон здійснюватиметься в пункті пропуску після перевірки паспортного документа, документів, які підтверджують мету поїздки та у разі відсутності щодо позивача доручень уповноважених державних органів на заборону виїзду з України або вмотивованої постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

07.07.2023 позивач вдруге з метою перетину кордону прибув на міжнародний автомобільний пункт пропуску «Угринів-Долгобичув». На підтвердження права виїзду з України позивач надав наступні документи:

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 ;

- завірені Посольством України в Латвійській республіці свідоцтва про шлюб та його перекладу;

- нотаріально завірену копію рішення Державної лікарської комісії з експертизи здоров`я та працездатності Латвійської Республіки № 30-2023-958 від 17.01.2023 про встановлення ОСОБА_5 інвалідності 2 групи;

- нотаріально завірений переклад копії рішення Державної лікарської комісії з експертизи здоров`я та працездатності Латвійської республіки про встановлення ОСОБА_5 інвалідності 2 групи;

- нотаріально завірену копію паспорту ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_7 ;

- нотаріально завірений переклад копії паспорту громадянина ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_7 в 1 прим. на 2 арк.;

- нотаріально завірену копію свідоцтва про інвалідність на ім`я ОСОБА_7 ;

- нотаріально завірений переклад копії свідоцтва про інвалідність на ім`я ОСОБА_7 ;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 05.05.2023 року №125;

- військовий квиток на ім`я ОСОБА_1 ;

- лист Адміністрації №23/Ж-7948-12532, яким позивачу надано дозвіл на виїзд з України.

Однак, рішенням інспектора прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 позивачу відмовлено в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», так як він не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення від 07.07.2023 про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України, не зазначено документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, які позивач не зміг надати на паспортний контроль.

При цьому, суд першої інстанції не віднайшов підстав для задоволення вимог позивача стосовно зобов`язання відповідача надати дозвіл позивачу на перетин державного кордону на підставі п. 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ №57 від 27.01.1995, як особі, яка має дружину із числа осіб з інвалідністю, відзначивши, що оскаржуване рішення про відмову в перетині державного кордону не тягне за собою юридичної заборони особі в перетині державного кордону на майбутнє (в наступний раз), тобто таке рішення має разове застосування та приймається на підставі діючого законодавства на основі поданих документів, а тому не створює перешкод в подальшому для перетину кордону України за наявності на це законних підстав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Статтею 64 Конституції України визначено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та триває на час розгляду цієї справи.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно із п. 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Згідно із ст. 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 № 389-VIII (Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно із пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року №1455 (Порядок №1455), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України Про прикордонний контроль від 05.11.2009 №1710-VI (Закон №1710).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону №1710 прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 6 Закону №1710 пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Згідно з ч. 4 ст. 6 Закону №1710 прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону №1710 передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Згідно із ст. 3 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21.01.1994 № 3857-XII перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила перетинання державного кордону) (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Відповідно до п. 2 Правил перетинання державного кордону передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.

Зокрема, згідно пункту 2-6 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2-8 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відтак, суд першої інстанції вірно відзначив, що військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану.

Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Зокрема, ч. 6 цієї статті передбачено, що громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині 3 цієї статті.

Разом з тим, абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України № 3543-XII визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Окрім того, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу").

Відтак, приписами Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову у разі перетину кордону необхідно надати підтверджуючі документи.

Як було достеменно встановлено судом, рішенням Державної лікарської комісії з експертизи здоров`я та працездатності Латвійської Республіки від 17.01.2023 № 30-2023-958 дружині позивача встановлено інвалідність 2 групи.

На підставі цієї обставини, позивача звільнено з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) №5-РС від 25.04.2023 відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у запас за п.п. "г" - через сімейні обставини та інші поважні причини.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 від 05.05.2023 №125 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) №5-РС від 25.04.2023, вважати таким, що справи та посаду здав та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_7 з 05.05.2023.

09.05.2023 позивача знято з військового обліку в зв`язку з виїздом за кордон, що підтверджується записом у військовому квитку НОМЕР_4 , аркуш квитка 27 (а.с. 21).

Окрім цього, листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.06.2023 №23/Ж-7948-12532 у відповідності до ч. 6 ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль" позивачу надано дозвіл на виїзд з України. Однак, проінформовано що пропуск через державний кордон здійснюватиметься в пункті пропуску після перевірки паспортного документа, документів, які підтверджують мету поїздки та відсутності щодо позивача доручень уповноважених державних органів на заборону виїзду з України або вмотивованої постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Суд зауважує, що наявність права на відстрочку від призову під час мобілізації не слід ототожнювати з наявністю права на виїзд за межі України, оскільки відповідно до Правил № 57 право на перетин державного кордону для певних категорій військовослужбовців, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, є обмеженим на період дії воєнного стану.

В пункті 2-6 Правил № 57 вказано, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, в оскаржуваному рішенні про відмову позивачу на перетин кордону від 07.07.2023 зазначено Закон України "Про правовий режим воєнного стану", Указ Президента України № 64/20/22 "Про введення воєнного стану в Україні", а також Закону України "Про затвердження Указу Президента України" "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р., та вказано, що позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України за відсутності підстав на право перетинання державного кордону, так як він не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

При цьому, відповідачем в рішенні про відмову в перетинанні державного кордону України не зазначено жодної законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України, як і не зазначено документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, які громадянин України не зміг надати на паспортний контроль.

Судом першої інстанції вірно відзначено про відсутність в оскаржуваному рішенні, окрім іншого, і правової оцінки поданим позивачем документам на підтвердження підстави для виїзду за кордон.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність рішення про відмову позивачу у перетині кордону від 07.07.2023 року затвердженій формі, оскільки останнє не містить підстав відмови в перетині державного кордону України громадянину України.

З огляду на зазначене, рішення від 07.07.2023 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України, не зазначено документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, які позивач не зміг надати на паспортний контроль.

Враховуючи вищевикладене, рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 07.07.2023, прийняте інспектором прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прокордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ОСОБА_2 , прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачений законодавством України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для його скасування, як такого, що є протиправним.

Щодо доводів апелянта про те, що інспектором прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ОСОБА_2 жодного рішення про відмову позивачу у перетині кордону не приймалось, то судова колегія їх відхиляє, як такі, що повністю спростовуються матеріалами справи.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.