Справа № 140/5965/24
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року ЛуцькСправа № 140/5965/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Ковальчука В.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, позивач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2024 № Ф-1682-0320 на суму 14958,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.12.2017 було припинено реєстрацію позивача як платника податків, що провадить незалежну професійну діяльність (адвокат), оскільки 30.12.2017 було зареєстроване Адвокатське об`єднання Адвокатська компанія Правовий захист і представництво, до складу якого увійшов позивач. Таким чином, вважає, що станом на 2018 рік втратив ознаку незалежної професійної діяльності (адвокат) та не здійснював підприємницьку діяльність.

Оскільки позивач не перебуває на обліку платників єдиного внеску як фізична особа-підприємець та як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, ні як особа, яка добровільно здійснює такі платежі, і відповідно не подає звітності як такий платник, тому відповідач безпідставно нарахував позивачу на цій підставі єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 05.07.2024 представник відповідача позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваної вимоги, яка винесена на суму заборгованості з ЄСВ за період з 2017 року по 2020 рік у розмірі 14958,02 грн. Позивач самостійно задекларував ЄСВ за 2017 рік у сумі 8448,00 грн та за 2018 рік у сумі 819,06 грн. В подальшому звіти не подавав. Позивачем не було надано до податкового органу жодних доказів сплати ЄСВ за будь-який період як ним самим, так і роботодавцем.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява від 19.06.2024, в якій третя особа повідомила про закінчення виконавчого провадження щодо виконання вимоги ГУ ДПС у Волинській області від 13.02.2024 № Ф-1682-0320 у зв`язку із стягненням з ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 14958,02 грн на користь ГУ ДПС у Волинській області.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Волинської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 11.04.2012 №6/213 ОСОБА_1 було видано 25.04.2012 свідоцтво №634 про право на зайняття адвокатською діяльністю та взято на облік в податковому органі як самозайняту особу.

З 16.12.2019 право на заняття адвокатською діяльністю зупинене, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України.

13.02.2024 ГУ ДПС у Волинській області сформувало вимогу №Ф-1682-0320 про сплату боргу (недоїмки), що виникла станом на 31.01.2024 у сумі 14958,02 грн відповідно до статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на підставі даних інформаційної системи податкових органів.

Вказана вимога перебувала на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби, про що свідчить постанова головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левчук І.О. про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2024 ВП №74749843.

При цьому, як вбачається з облікової картки платника податків, заборгованість зі сплати ЄСВ у сумі 14958,02 грн виникла за 2017-2020 роки.

Постановою цього ж державного виконавця від 02.05.2024 ВП №74749843 виконавче провадження з примусового виконання вимоги №Ф-1682-0320, виданої 13.02.2024 ГУ ДПС у Волинській області закінчене у зв`язку із стягненням боргу.

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі-ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінювачів, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону №5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 31 Закону №5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі: подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Частинами 5, 6 статті 31 Закону №5076-VI встановлено, що протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту першого частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту першого та пункту другого частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Як визначено пунктами 5, 6 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI: мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Місячний розмір мінімальної заробітної плати відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у 2017 році становив 3200 грн., відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році - 3723 грн., відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" у 2019 році - 4173 грн, відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у 2020 році 4723 грн.

Враховуючи ставку, визначену частиною 5 статті 8 Закону №2464-VI у розмірі 22%, мінімальний страховий внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону (фізичних осіб підприємців), у 2017 році складав 704 грн. (3200 грн. х 22 %) у місяць, у 2018 році - 819,06 грн. (3723 грн. х 22 %) у місяць, у 2019 році - 918,06 грн. (4173 грн. х 22%) у місяць, у 2020 році 1039,06 грн (4723 грн х 22%). Такі платники (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) зобов`язані були сплатити єдиний внесок за 2017 рік не пізніше 10.02.2018, а у 2018 - 2020 роках - щоквартально, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, судом встановлено, за 2017 рік позивачем самостійно нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особами, які проводять незалежну професійну діяльність у сумі 8448,00 грн та за 2018 рік (січень цього року) 819,06 грн.

Оскільки з 2012 року позивач перебуває на обліку в податковому органі як самозайнята особа, що здійснює адвокатську діяльність, яку зупинив з 16.12.2019 року, тому у період з 2017 року по 16.12.2019 позивач як самозайнята особа зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок у розмірі, не менше мінімального страхового внеску.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що 30.12.2017 було зареєстроване Адвокатське об`єднання Адвокатська компанія Правовий захист і представництво, до складу якого увійшов позивач відповідно до довідки цього адвокатського об`єднання від 31.05.2024 №б/н, а тому вважає, що станом на 2018 рік втратив ознаку незалежної професійної діяльності (адвокат) та не здійснював підприємницьку діяльність.

Витягом з Єдиного реєстру адвокатів України підтверджено, що з 16.12.2019 право на заняття адвокатською діяльністю позивача зупинене, а тому лише з 16.12.2019 позивач не здійснює адвокатську діяльність та не зобов`язаний сплачувати єдиний внесок як самозайнята особа. Доказів того, що Адвокатське об`єднання Адвокатська компанія Правовий захист і представництво сплачувало за позивача єдиний внесок у розмірі, не менше мінімального страхового внеску матеріали справи не містять.

Суд дійшов висновку, що позивачу правомірно нараховано сплату єдиного внеску за 2017-2019 роки та протиправно нараховано сплату такого внеску за 2020 рік, оскільки за цей рік позивач адвокатської діяльності не здійснював (зупинив).

Станом на 31.12.2019 позивачу нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 12879,90 грн та додатково у 2020 році нараховано суму єдиного внеску у розмірі 2078,12 грн, що підтверджується зворотнім боком облікової картки платника єдиного внеску за 2017-2024 роки. Відтак, позивачу протиправно нараховано ГУ ДПС у Волинській області заборгованість зі сплати єдиного внеску за 2020 рік у сумі 2078,12 грн.

З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2024 № Ф-1682-0320 в частині нарахування боргу (недоїмки) у сумі 2078,12 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 137, 139, 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у України у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код ВП 44106679), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43006, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 27-А, ідентифікаційний код 35041461), про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Волинській області від 13 лютого 2024 року № Ф-1682-0320 в частині нарахування боргу (недоїмки) у сумі 2078,12 грн (дві тисячі сімдесят вісім гривень 12 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Д. Ковальчук