Справа № 990SСGС/9/24
Суддя: Король Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Короля В. В., Банаська О. О. та Єленіної Ж. М.
на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі № 990SCGC/9/24 (провадження № 11-78сап24)
за скаргоюОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кравець Ростислав Юрійович, на рішення Вищої ради правосуддя від 19 березня 2024 року № 794/0/15-24, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 14 лютого 2024 року № 417/3дп/15-24.
Короткий виклад історії справи
1. Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 14 лютого 2024 року № 417/3дп/15-24 суддю Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у виді суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців.
2. Вища рада правосуддя (далі - ВРП) рішенням від 19 березня 2024 року № 794/0/15-24 залишила без змін рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 14 лютого 2024 року № 417/3дп/15-24 про притягнення судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
3. ОСОБА_1 звернулася 16 квітня 2024 року до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою на рішення ВРП від 19 березня 2024 року № 794/0/15-24 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 14 лютого 2024 року № 417/3дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 » (далі - Спірне рішення).
4. У скарзі ОСОБА_1 наводить доводи стосовного безпідставності притягнення її до відповідальності, зазначаючи, що визначальним фактором для встановлення дисциплінарним органом наявності в діях судді складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ), є саме безпідставне недотримання строків розгляду заяви, скарги чи справи. Виявлення лише факту недотримання передбачених законом строків та невчасності дій, на думку скаржниці, не є безумовним свідченням наявності підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
ОСОБА_1 вважає Спірне рішення та рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП протиправними, необґрунтованими і такими, що не містять посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотивів, якими відповідач обґрунтував викладені в оскаржуваному рішенні висновки.
З наведенням відповідних аргументів ОСОБА_1 твердить, що розгляд справи, порушення строків розгляду якої їй ставиться в провину, відкладався з поважних причин, посилається й на те, що вона не була забезпечена секретарем судового засідання, хоча й вживала для цього усі можливі заходи
Водночас скаржниця зазначає, що в аналогічній ситуації ВРП у рішенні від 16 червня 2021 року № 1361/1дп/15-21 дійшла висновку про відсутність безпідставного недотримання строків розгляду заяви, скарги чи справи.
Також скаржниця вважає, що безпідставне незабезпечення її секретарем судового засідання, надання негативної характеристики можуть свідчити про прояви мобінгу, тобто умисного групового створення в суді, де вона працює, напруженої, ворожої, образливої атмосфери з метою примушування її до зміни місця роботи, що мала врахувати ВРП, проте не зробила цього.
Наголошує ОСОБА_1 й на тому, що ВРП не було доведено наявності такої кваліфікуючої ознаки складу дисциплінарного проступку як безпідставність, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, що виключає можливість притягнення судді до відповідальності.
Крім того, скаржниця зауважує, що розгляд цивільної справи, порушення строків розгляду якої ставиться їй в провину, завершився тим, що було встановлено відсутність підстав длязвільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам. У зв`язку з цим вважає, що розгляд цієї справи з порушенням встановленого законом строку не порушив прав сторін, а відповідно й не було підстав застосовувати дисциплінарне стягнення.
Разом з тим ОСОБА_1 вказує на те, що ВРП не пересвідчилася у дійсності підпису особи, яка подала скаргу. Також ОСОБА_1 вважає, що ВРП усупереч вимогам глави 13 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), щодо попередньої перевірки дисциплінарної скарги, не перевірила її на відповідність вимогам статті 107 Закону № 1402-VIII щодо наявності дійсного підпису скаржника, не склала висновок про наявність сумнівів у підписанні скарги, як наслідок не вирішувалося питання про залишення дисциплінарної скарги без розгляду та повернення її скаржнику відповідно до вимог статті 44 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ).
5. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 19 березня 2024 року № 794/0/15-24 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 14 лютого 2024 року № 417/3дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 » залишено без задоволення. Рішення Вищої ради правосуддя від 19 березня 2024 року № 794/0/15-24 у справі № 990SCGC/9/24 залишено без змін.
Основні мотиви, викладені в рішенні ВРП та постанові Великої Палати Верховного Суду
6.У Спірному рішенні ВРП погодилася з висновками її Третьої Дисциплінарної палати, згідно з якими в діях судді ОСОБА_1 наявний склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, а саме безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.
7. Під час розгляду дисциплінарної справи ВРП і Третя Дисциплінарна палата ВРП встановили, що 27 листопада 2020 року до провадження судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 надійшла справа № 486/1858/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Южноукраїнський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.
Ухвалою від 16 грудня 2020 року суддя ОСОБА_1 відкрила провадження у справі № 486/1858/20 та постановила розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження.
22 жовтня 2021 рокув судовому засіданні суддя ОСОБА_1 постановила ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду у зв`язку з тим, що позов подав неналежний позивач.
Миколаївський апеляційний суд постановою від 14 грудня 2021 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - Пінчукової Л. Л. задовольнив, ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 жовтня 2021 року скасував, справу скерував до суду першої інстанції для продовження розгляду. 20 грудня 2021 року справу № 486/1858/20 повернуто до суду першої інстанції та передано до провадження судді ОСОБА_1
17 січня 2022 рокусуддя ОСОБА_1 постановила ухвалу про самовідвід.
До канцелярії суду для проведення повторного автоматизованого розподілу справу № 486/1858/20 передано 28 січня 2022 року.
8. Ухвалюючи рішення про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності Третя Дисциплінарна палата ВРП виходила із того, що з дня відкриття провадження у справі № 486/1858/20 (16 грудня 2020 року) до дня задоволення суддею ОСОБА_1 заявленого самовідводу (17 січня 2022 року) минуло понад 1 рік. Судові засідання у справі призначалися сім разів із тривалими часовими проміжками (11 січня, 22 лютого, 24 березня, 22 червня, 13 вересня, 22 жовтня 2021 року, 17 січня 2022 року). Водночас після 11 місяців перебування справи № 486/1858/20 у її провадженні суддя ОСОБА_1 постановила ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду (позов подав неналежний позивач), зазначену ухвалу скасував суд апеляційної інстанції.
9. З огляду на викладене Третя Дисциплінарна палата ВРП визнала, що суддя ОСОБА_1 порушила встановлені статтею 275 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) строки розгляду справи № 486/1858/20.
10. Третя Дисциплінарна палата ВРП проаналізувала інформацію щодо навантаження судді ОСОБА_1 за період з листопада 2020 року до липня 2022 року та дійшла висновку про те, що зазначена інформація не свідчить про надмірне навантаження судді.
11. Також Третя Дисциплінарна палата ВРП зауважила, що предметом спору у справі № 486/1858/20 є звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Справа належить до категорії «Спори, що виникають із сімейних правовідносин: про стягнення аліментів», яка відповідно до Рекомендованих показників середніх витрат часу на розгляд справ та коефіцієнтів складності справ за категоріями, затверджених рішенням Ради суддів України від 9 червня 2016 року № 46, має коефіцієнт складності «0,52», та середні витрати часу, необхідні для її розгляду, - 2 години.
12. Ураховуючи встановлені під час дисциплінарного провадження обставини, зокрема інформацію про рух справи № 486/1858/20, тривалість її розгляду та коефіцієнт складності, а також помірне навантаження судді ОСОБА_1 , Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що дії судді містять склад дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ (безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом).
13. Визначаючи характер дисциплінарного проступку, Третя Дисциплінарна палата ВРП вказала, що в діях судді не встановлено умислу, дисциплінарний проступок суддя ОСОБА_1 вчинила внаслідок недбалості.
14. Водночас Третя Дисциплінарна палата ВРП врахувала те, що ОСОБА_1 раніше притягалася до дисциплінарної відповідальності. Так, рішенням ВРП від 26 лютого 2019 року № 596/0/15-19 рішення її Першої Дисциплінарної палати від 28 вересня 2018 року № 3023/1дп/15-18 змінено та застосовано до судді ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді подання про тимчасове, строком на шість місяців, відсторонення від здійснення правосуддя з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді та обов`язковим направленням до Національної школи суддів України для проходження курсу підвищення кваліфікації з питань суддівської етики та застосування норм кримінального процесуального законодавства та подальшим кваліфікаційним оцінюванням для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.
15. Третя Дисциплінарна палата ВРП встановила, що у цьому конкретному випадку застосування до судді ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади за вчинення дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, не відповідатиме принципу пропорційності.
16. Як зазначила Третя Дисциплінарна палата ВРП, дії судді ОСОБА_1 кваліфіковано за пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, що з огляду на те, що поведінка судді не має умисного характеру, не порочить звання судді та не підриває авторитету правосуддя, не може бути визнано істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді.
17. Визначаючи вид стягнення, Третя Дисциплінарна палата ВРП взяла до уваги обставини та характер дисциплінарного проступку, його наслідки, наявність непогашеного дисциплінарного стягнення на час вчинення дисциплінарного проступку і дійшла висновку про те, що пропорційним є застосування до судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців.
18. У Спірному рішенні ВРП зазначила, що під час розгляду дисциплінарної справи оцінювались показники щодо навантаження, кількісний та якісний показники розгляду справ в Южноукраїнському міському суді Миколаївської області за період з 2020 року до першого півріччя 2021 року, зокрема судді ОСОБА_1 . Крім того, Третя Дисциплінарна палата ВРП взяла до уваги інформацію щодо загального навантаження судді ОСОБА_1 за період з листопада 2020 року до липня 2022 року і ця інформація не свідчила про його надмірність.
19. Водночас ВРП звернула увагу на те, що за результатами порівняння середнього навантаження одного судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області із середнім навантаженням суддів в інших районах Миколаївської області встановлено, що судове навантаження в Южноукраїнському міському суді Миколаївської області у 2021 році не було найвищим у Миколаївській області. Воно також було нижчим ніж в середньому по Україні в загальних судах (383 дні проти 299 днів в Южноукраїнському міському суді Миколаївської області), тобто майже на третину.
20.З огляду на це ВРП погодилася із висновком її Третьої Дисциплінарної палати про те, що з огляду на помірне навантаження судді ОСОБА_1 часові проміжки між призначеними нею судовими засіданнями у справі № 486/1858/20 є тривалими (11 січня, 22 лютого, 24 березня, 22 червня, 13 вересня, 22 жовтня 2021 року, 17 січня 2022 року).
21. Крім того, ВРП зазначила, що рішення її Дисциплінарної палати є вмотивованим у частині кваліфікації дій судді ОСОБА_1 як дисциплінарного проступку, який передбачає застосування до неї виду дисциплінарного стягнення у виді суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців, оскільки під час обрання такого стягнення не порушено принципу пропорційності.
22. Велика Палата Верховного Суду визнала правильними висновки ВРП та її Дисциплінарної палати про те, що суддя ОСОБА_1 порушила встановлені статтею 275 ЦПК України строки розгляду справи № 486/1858/20, при цьому зазначила, що тривалість розгляду суддею ОСОБА_1 цієї справи [яка є малозначною (незначної складності), а також з урахуванням результату розгляду цієї справи - залишення позовної заяви без розгляду через подання позову неналежним позивачем] не відповідає встановленій пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії розумного строку розгляду справи, а об`єктивні причини невиконання суддею вказаного обов`язку у визначені ЦПК України строки або хоча б у розумні строки відсутні.
23. Також у своїх рішеннях Велика Палата Верховного Суду та ВРП зазначили, що на час порушення дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_2 форма і зміст цієї скарги відповідали вимогам закону і правових підстав для відмови у відкритті дисциплінарного провадження Третьою Дисциплінарною палатою ВРП встановлено не було, існують підстави для висновку, що на момент перегляду рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП зазначена скарга вже вичерпала свою дію, оскільки минули стадії відкриття дисциплінарної справи, її розгляду і ухвалення дисциплінарним органом ВРП рішення. Водночас під час розгляду дисциплінарної справи підтвердився факт вчинення суддею дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ (безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом), що є фактичною підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності безвідносно до скарги.
24. Зважаючи на вище викладене Велика Палата Верховного Суду та ВРП визнали необґрунтованими доводи судді ОСОБА_1 про наявність сумнівів у достовірності підпису особи, яка звернулася до ВРП зі скаргою на її дії.
25. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказала, що висновок ВРП про застосування до судді ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді суворої догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців є правильним та пропорційним учиненому дисциплінарному проступку і відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VIII, статті 50 Закону № 1798-VIII.
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
26. Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
27. З висновком більшості суддів Великої Палати Верховного Суду про те, що у Спірному рішенні ВРП навела відповідні мотиви, які свідчили про наявність підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, не погоджуємося, виходячи з наступного.
28. Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване через те, що рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
29. Велика Палата Верховного Суду неодноразово підкреслювала, що закріплення на законодавчому рівні вимог до вмотивованості рішення органу, який здійснює дисциплінарне провадження відносно суддів, є втіленням дотримання гарантій незалежності та недоторканності судді.
30. Предметом оскарження до ВРП було рішення її Третьої Дисциплінарної палати про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, а саме за безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом розумного строку та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді суворої догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців.
31. Водночас обов`язковою умовою для встановлення у діях судді безпідставного затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом є встановлення обставин, які свідчать, що таке мало місце у зв`язку з безпідставним невчиненням суддею дій, спрямованих на забезпечення розгляду справи протягом строку, встановленого законом, або умисним вчиненням дій, що мали наслідком затягування строків розгляду справи.
32. Сам факт порушення строку розгляду скарги чи справи без встановлення вказаних обставин не може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді (п. 156 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2022 року (провадження № 11-442сап20)).
33. Як установлено в оскаржуваному рішенні ВРП та рішенні Третьої Дисциплінарної палати, з дня відкриття провадження у справі № 486/1858/20 (16 грудня 2020 року) до дня задоволення суддею ОСОБА_1 заявленого самовідводу (17 січня 2022 року) минуло понад 1 рік.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі № 486/1858/20, суддя ОСОБА_1 постановила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Перше судове засідання у вказаній справі суддя призначила на 11 січня 2021 року.
Відповідно до довідки про рух справи № 486/1858/20, яку надав Южноукраїнський міський суд Миколаївської області, 11 січня 2021 року розгляд справи відкладено.
У наступному судовому засіданні, яке відбулось 22 лютого 2021 року, оголошено перерву до 24 березня 2021 року у зв`язку з необхідністю надання учасниками справи відповідних довідок.
24 березня 2021 року справу розглянуто не було у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді ОСОБА_1 (із 16 березня до 21 травня 2021 року).
22 червня 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з тим, що суддю ОСОБА_1 не забезпечено секретарем судового засідання.
13 вересня 2021 року справа не розглядалася у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді ОСОБА_1 (із 13 до 24 вересня 2021 року).
22 жовтня 2021 року в судовому засіданні суддя ОСОБА_1 постановила ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду у зв`язку з тим, що позов подав неналежний позивач.
14 грудня 2021 року постановою Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - Пінчукової Л. Л. задоволено. Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 жовтня 2021 року скасовано, справу скеровано до суду першої інстанції для продовження розгляду.
20 грудня 2021 року справу № 486/1858/20 повернуто до суду першої інстанції та передано до провадження судді ОСОБА_1
17 січня 2022 року суддя ОСОБА_1 постановила ухвалу про самовідвід.
28 січня 2022 року справу № 486/1858/20 передано до канцелярії суду для проведення повторного автоматизованого розподілу.
34. Велика Палата Верховного Суду не погодилася з доводами скарги ОСОБА_1 про те, що справа за позовом ОСОБА_2 не була розглянута своєчасно з поважних причин, і зазначила наступне:
1) Інформація щодо навантаження судді ОСОБА_1 не свідчила про її надмірність.
Так, під час розгляду дисциплінарної справи оцінювались показники щодо навантаження у Южноукраїнському міському суді Миколаївської області за період з 2020 року до першого півріччя 2021 року (у тому числі судді ОСОБА_1 ), було взято до уваги інформацію щодо загального навантаження судді за період з листопада 2020 року до липня 2022 року.
2) ВРП та її Дисциплінарна палата досліджували інформацію про показники часу, необхідного для розгляду справ і матеріалів, що надійшли до апеляційних та місцевих судів за 2021 рік, а також інформацію щодо навантаження судді ОСОБА_1 у порівнянні з іншими суддями цього суду,
3) За результатами порівняння середнього навантаження одного судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області із середнім навантаженням суддів в інших районах Миколаївської області встановлено, що судове навантаження в Южноукраїнському міському суді Миколаївської області у 2021 році не було найвищим у Миколаївській області. Воно також було нижчим ніж в середньому по Україні в загальних судах (383 дні проти 299 днів в Южноукраїнському міському суді Миколаївської області), тобто майже на третину.
4) Крім того, ВРП врахувала, що предметом спору у справі № 486/1858/20 є звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Справа належить до категорії «Спори, що виникають із сімейних правовідносин: про стягнення аліментів», яка відповідно до Рекомендованих показників середніх витрат часу на розгляд справ та коефіцієнтів складності справ за категоріями, затверджених рішенням Ради суддів України від 09 червня 2016 року № 46, має коефіцієнт складності «0,52», та середні витрати часу, необхідні для її розгляду, - 2 години.
5) ВРП досліджувала й доводи ОСОБА_1 щодо відсутності у неї під час здійснення правосуддя секретаря судового засідання, при цьому у Спірному рішенні послалась на пункт 20 Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України від 18 травня 2018 року № 21 (далі - Положення), в редакції, чинній на день розгляду суддею ОСОБА_1 справи № 486/1858/20), в якому визначено, що за дорученням судді помічник судді може здійснювати повноваження секретаря судового засідання під час його відсутності у разі неможливості замінити його іншим секретарем.
Наведене, як зазначила ВРП, кореспондується із частиною третьою статті 66 ЦПК України, відповідно до якої помічник судді за дорученням судді (головуючого у судовій колегії) може за відсутності секретаря судового засідання здійснювати його повноваження.
35. На обґрунтування поважності недотримання встановлених законодавством строків розгляду справи № 486/1858/20 суддя ОСОБА_1 у скарзі зазначала про перебування її на лікарняному та незабезпечення секретарем судового засідання.
36. В оскарженому рішенні ВРП також зазначила, що як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, з 16 березня 2021 року по 21 травня 2021 року, з 13 вересня 2021 року по 24 вересня 2021 року суддя ОСОБА_1 перебувала на лікарняному.
37. Водночас ВРП констатувала, що в період з 24 березня 2021 року по 22 жовтня 2021 року у справі № 486/1858/20 було призначено три судових засідання із тривалими часовими проміжками - на 22 червня 2021 року, на 13 вересня 2021 року та на 22 жовтня 2021 року.
38. Крім того, ВРП визнала такими, що не заслуговують на увагу й доводи судді ОСОБА_1 про те, що адміністрація суду не забезпечила її секретарем судового засідання, у зв`язку з чим 22 червня 2021 року за наявності учасників судового процесу вона не могла ухвалити рішення у справі № 486/1858/20.
39. Як встановила ВРП, на день розгляду суддею ОСОБА_1 справи № 486/1993/20 на посаді її помічника працював ОСОБА_4 , на якого процесуальним законодавством та Положенням покладаються обов`язки виконання повноважень тимчасово відсутнього секретаря судового засідання за дорученням судді. Також відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень 22 червня 2021 року суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 ухвалила всього 5 судових рішень, з яких: 4 - у формі ухвали (у порядку цивільного судочинства) та 1 - у формі постанови (справа про адміністративне правопорушення), а зі змісту постанови від 22 червня 2021 року у справі № 486/1993/20 вбачається, що «адміністративний матеріал, який надійшов від Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за статтею 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, був розглянутий головуючою суддею ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_4».
40. У Спірному рішенні ВРП визнала, що відкладення суддею ОСОБА_1 22 червня 2021 року розгляду справи № 486/1858/20 з посиланням на відсутність секретаря судового засідання (з урахуванням того, що у цей день у судове засідання у цій справі прибули учасники судового процесу та суддя ОСОБА_1 здійснювала розгляд іншої справи (№ 486/1993/20) при секретарі ОСОБА_4) та за можливості, як зазначає суддя у своїй скарзі, ухвалити 22 червня 2021 року судове рішення у справі № 486/1858/20 ВРП є невиправданим затягуванням розгляду справи, що суперечить засадам цивільного судочинства в частині щодо розумності строків розгляду справи.
41. Водночас ВРП, пославшись у своєму рішенні на неодноразові звернення та подання судді ОСОБА_1 до керівника апарату Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, Територіального управління, Державної судової адміністрації України, Ради суддів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо забезпечення її секретарем судового засідання для належного відправлення правосуддя, вказала лише, що в цих зверненнях суддя ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що на її помічника покладається виконання повноважень секретаря судового засідання.
42. Вважаємо, що дійшовши висновку у Спірному рішенні про те, що судові засідання у справі призначались із тривалими часовими проміжками, за таких встановлених обставин ВРП не навела обґрунтованих мотивів, з яких відхилила доводи судді ОСОБА_1 про наявність поважних причин відкладення розгляду справи № 486/1858/20, при цьому не зазначила, який би вважався розумним строк, виходячи з того, коли суддя приступила до роботи після лікарняного та кількості призначених у цей період справ.
43. У Спірному рішенні ВРП зазначила, що матеріалами дисциплінарного провадження підтверджено, що тривалість розгляду суддею ОСОБА_1 справи № 486/1858/20 не відповідає встановленій пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії розумного строку розгляду справи, оскільки підстави для твердження про наявність об`єктивних причин невиконання суддею вказаного обов`язку у визначені ЦПК України строки або хоча б у розумні строки (з огляду на її судове навантаження) дійсно відсутні.
44. Виходячи зі змісту пункту 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, безпідставним затягуванням розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом, є усвідомлене порушення суддею процесуальних строків, вчинення / невчинення процесуальних дій, що вплинули на можливість розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом (є свідченням наявності вини у формі умислу), а невжиття заходів полягає в необґрунтованому невиконанні передбачених процесуальним законодавством заходів, які були обов`язковими до виконання відповідно до закону (форма вини не впливає на кваліфікацію дій судді).
45. При цьому слід наголосити, щовиявлення факту недотримання передбаченого законом строку розгляду справи не є безумовним свідченням наявності підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, оскільки самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Закінчення чи настання строку набуває (може набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.
До того ж Велика Палата Верховного Суду у своїх рішеннях вже неодноразово зазначала, що сама лише тривалість провадження у справі не свідчить про безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду скарги протягом строку, встановленого законом.
46. Разом з тим, окрім констатації факту порушення суддею ОСОБА_1 визначених статтею 275 ЦПК України процесуальних строків,ВРП фактично не встановила у рішенні періоди, протягом яких, на думку дисциплінарного органу, суддя ОСОБА_1 допустила безпідставне затягування розглядусправи № 486/1858/20, з огляду на наявні об`єктивні поважні причини, з яких судові засідання не призначались, - тимчасову непрацездатність судді з 16.03.2021 по 21.05.2021 та з 13.09.2021 по 24.09.2024 загальною тривалістю понад два місяці, зняття з розгляду справи у зазначені періоди, а саме у призначених засіданнях на 24.03.2021, 13.09.2021, та необхідність подальшого вжиття заходів щодо призначення наступних засідань у справі й повідомлення учасників провадження, зважаючи на графік перебування судді у відпустці, а також з огляду на тривалу відсутність секретаря судового засідання та введений у цей час в Україні карантин в зв`язку з пандемією COVID-19.
47. Окрім того, дії судді ОСОБА_1 за вчинення нею дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, ВРП кваліфікувала як безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом, проте рішення не містить висновків, які саме конкретні заходи мала вжити суддязадля розгляду справи у строк, встановлений законом.
48. У зв`язку з наведеним вважаємо, що рішення ВРП від 19 березня 2024 року № 794/0/15-24 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 14 лютого 2024 року № 417/3дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 » є невмотивованим, а тому на підставі пункту четвертого частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII підлягало скасуванню.
Судді Великої Палати Верховного Суду: В. В. Король