Справа № 440/10254/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 р.Справа № 440/10254/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, повний текст складено 08.12.23 року по справі № 440/10254/23

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області , у якому позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.06.2023 №1, яким встановлено завищення АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2021 року у розмірі 5958506,00 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" відмовлено.

АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз", не погодившись з рішенням суду першої інстанції , з огляду на порушення судом, при його ухваленні, норм матеріального та процесуального права, подало апеляційну скаргу. Посилаючись на практику Верховного суду , викладену в постановах від 10.09.2019 по справі № 916/2403/18 і від 09.11.2018 у справі N 911/3685/17, вважає, що дії АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" по добровільному визнанню нарахованих штрафних санкцій суд першої інстанції безпідставно кваліфікував такими, що спрямовані на формування Позивачем витрат без їх фактичного понесення. Вказує , що АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" правомірно включило до складу витрат (за фактом їх визнання) санкції у розмірі 2 116 332 грн. ГУ ДПС України підтверджено, що первинні документи, якими АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" доводив реальність здійснення господарських операцій із вказаними в акті перевірки контрагентами, відображають зміст господарських операцій і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів та містять необхідні реквізити, а тому суд першої інстанції помилково застосував підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Спірні у справі Договори були укладені у рамках прийнятого законодавства України , тому вважає, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку, зазначивши, що договірні відносини між ТОВ «ТД «Лубнигаз» та АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" не є операцією з господарської діяльності, вони позбавлені розумної економічної причини, та сформовані лише з метою податкових вигод. Щодо пов`язаності осіб і твердження суду першої інстанції про те, що факт такої пов`язаності безумовно має враховуватися під час з`ясування питання правомірності визначення об`єктів оподаткування, адже засновник має здатність впливати на процес прийняття рішень і діяльність афілійованого підприємства. В даному випадку штрафні санкції по господарських договорах № 10-15-Н від 02.07.2015 р. та № 04/01/2020-ВТВ від 01.04.2020 були нараховані не засновником (АТ «Лубнигаз»), а ТОВ «ТД «Лубнигаз», який не має впливу на АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз". АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" та ТОВ «ТД «Лубнигаз» є різними юридичними особами, які діють на підставі різних постанов НКРЕКП виданих як Оператору газорозподільної мережі та постачальнику природного газу, які мають різні види діяльності та коди ЄДРПОУ, ведуть самостійний баланс, мають право укладати від свого імені угоди з юридичними та фізичними особами, набувати майнових та особистих немайнових прав, нести обов`язки, бути позивачем, відповідачем та третьою особою в суді. Відповідачем не доведено, що АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" та ТОВ «ТД «Лубнигаз» не є взаємно залежними юридично та фактично сторонами господарських взаємовідносин. Посилання суду першої інстанції та Відповідача на те, що товариства є пов`язаними особами не є достатньою підставою для висновку про відсутність наміру одержання економічного ефекту у результаті господарської діяльності та реальності господарських операцій. Щодо твердження суду першої інстанції, про те, що фактичної сплати відповідних штрафних санкцій не відбулося, оскільки їх погашення проведено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, внаслідок чого відповідні витрати мали місце виключно на «папері» та не були фактично понесеними Позивачем є безпідставним, виходячи з наступного. Дійсно, розрахунки в сумі 5958505,69грн. проведено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України, а саме: - на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.06.2020р. № 1638/1 припинено зобов`язання перед ТОВ «ТД «Лубнигаз» по сплаті штрафної санкції, 3% річних, пені та інфляційних за договором від 01.04.2020р. № 04-01/2020- ВТВ в сумі 1967963,06грн.; - на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2020р. № 3455/3 припинено зобов`язання перед ТОВ «ТД «Лубнигаз» по сплаті штрафної санкції, 3% річних, пені та інфляційних за договором від 01.04.2020р. № 04-01/2020- ВТВ в сумі 1874210,92грн. та за договором від 02.07.2015р. № 10-15-Н в сумі 2116331,71грн. Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Згідно з ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічні положення закріплені також у ст. 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами. На підставі вище викладеного, зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 Цивільного кодексу України "Припинення зобов`язань". Зарахування зустрічних однорідних вимог регулюється статтями 601- 602 Цивільного кодексу України, і ця підстава припинення зобов`язання відрізняється від виконання зобов`язання (стаття 599 Цивільного кодексу України) або припинення зобов`язання за домовленістю сторін (стаття 603 Цивільного кодексу України). Отже, в даній справі судом першої інстанції спір по суті не розглянуто. Просить суд скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду 28.11.2023 року по справі № 440/10254/23 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз».

ГУ ДПС у Полтавський області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає, що Полтавським окружним адміністративним судом ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального за відсутності порушень процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою. Просить апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Урожай» залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 по справі № 440/10254/23 - без змін.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" зареєстроване як юридична особа, ідентифікаційний номер 05524713, взяте на облік в органах державної податкової служби як платник податків з 15.06.1993 (а.с. 132).

Основний вид діяльності позивача - розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (код КВЕД 35.22) (а.с. 132, зі звороту).

Головним управлінням ДПС у Полтавській області у червні 2021 року проведено планову виїзну перевірку АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2018 по 31.03.2021, результати якої оформлені актом від 30.06.2021 №4804/16-31-07-01-10/05524713 (а.с. 8-37).

Перевіркою, окрім іншого, встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 19 МСБО 18 "Дохід", наслідком чого визначено заниження позивачем податку на прибуток за І квартал 2021 року загалом у розмірі 5958506,00 грн.

20.07.2021 з урахуванням вищенаведеного висновку відповідач сформував податкове повідомлення-рішення №1 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2021 року на 5958506,00 грн (а.с. 38-39).

Однак, рішенням ДПС України від 23.12.2021 №28947/6/99-00-06-01-01-06 задоволено скаргу АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" у відповідній частині та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 20.07.2021 №1 (а.с. 53-63).

Водночас цим рішенням ДПС України зобов`язала відповідача розглянути питання щодо проведення документальної позапланової перевірки АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" відповідно до підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (а.с. 63).

28.04.2023 Головним управлінням ДПС у Полтавській області виданий наказ №1131-П, яким визначено провести документальну позапланову виїзну перевірку АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2018 по 31.03.2021, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 по 31.03.2021 терміном 10 робочих днів з 10.05.2023 (а.с. 64).

Результати перевірки оформлені актом від 30.05.2023 №5628/16-31-07-01-02/05524713 (а.с. 65-91), у якому вказано на порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 19 МСБО 18 "Дохід", наслідком чого визначено заниження позивачем податку на прибуток за І квартал 2021 року загалом у розмірі 5958506,00 грн.

23.06.2023 Головним управлінням ДПС у Полтавській області на підставі акту перевірки сформовано податкове повідомлення рішення №1 про зменшення розміру від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2021 року на 5958506,00 грн (а.с. 110, 111).

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Полтавській області від 23.06.2023 №1, позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того , що відповідач у ході розгляду справи довів правомірність висновків податкової перевірки як підстави для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Натомість позивач, всупереч вимогам частини першої статті 9, частини першої статті 77 КАС України, не надав суду доказів на спростування висновків податкового органу про порушення АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" вимог податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного.

Спір у цій справі стосується правомірності визначення позивачем фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), відображеного у фінансовій звітності платника з податку на прибуток.

За висновком податкової перевірки АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" у ІІ, ІІІ кварталах 2020 року занизило фінансовий результат внаслідок безпідставного віднесення до інших операційних витрат сум нарахованих штрафних санкцій за вимогами ТОВ "ТД "Лубнигаз", власником 100% статутного капіталу якого є АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз".

Так, перевіркою встановлено, що між ТОВ "ТД "Лубнигаз" та АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" 01.04.2020 укладено договір №04/01/2020-ВТВ постачання природного газу, за умовами якого постачальник (ТОВ "ТД "Лубнигаз") зобов`язувався передати у власність споживачу (АТ "Лубнигаз") природний газ, а споживач - прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (а.с. 114-116).

Пунктом 6.1 згаданого договору визначено, що оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем у національній валюті шляхом 100% поточної оплати до першого числі місяця поставки.

Таким чином, споживач мав здійснити оплату планових обсягів поставки газу в такі строки: за квітень 2020 року - 01.04.2020, за травень 2020 року - 01.05.2020, за червень 2020 року - 01.06.2020 і т.д.

У ході перевірки позивач надав акти приймання-передачі природного газу, якими підтверджено поставку природного газу у таких об`ємах: у квітні 2020 року - 990,0 тис. м3 загальною вартістю 5250960,00 грн, у т.ч. ПДВ - 875160,00 грн, у травні 2020 року - 592,055 тис. м3 загальною вартістю 2131398,00 грн, у т.ч. ПДВ - 355233,00 грн, у червні 2020 року - 900,0 тис. м3 загальною вартістю 3419982,00 грн, у т.ч. ПДВ - 569997,00 грн.

Загалом за квітень - червень 2020 року ТОВ "ТД "Лубнигаз" поставило позивачу природний газ загальною вартістю 10802340,00 грн, у т.ч. ПДВ - 1800390,00 грн.

Перша оплата за постачання природного газу позивачем здійснена 20.07.2020 на суму 1783500,00 грн.

Тож позивач не виконав вимоги пункту 6.1 договору поставки від 01.04.2020 №04/01/2020-ВТВ.

Пунктом 8.2. договору поставки від 01.04.2020 №04/01/2020-ВТВ визначено, що у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього договору він зобов`язаний сплатити постачальнику крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу та штраф у розмірі 15% від суми простроченого платежу.

24.06.2020 ТОВ "ТД "Лубнигаз" направило позивачу вимогу №442/1, якою повідомило АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" про необхідність сплати у семиденний термін з моменту отримання вимоги штрафних санкцій за прострочення платежу у загальному розмірі 1967963,06 грн, з яких: пеня - 229528,00 грн, штраф - 1620351,00 грн, 3% річних - 53929,31 грн, інфляційні втрати - 64154,75 грн (а.с. 117-118).

Листом від 30.06.2020 вих.№1636/1 позивач повідомив постачальника, що погоджується з нарахованими штрафними санкціями у розмірі 1967963,06 грн та просить надати можливість здійснити їх погашення частинами (а.с. 119).

Протягом липня - вересня 2020 року ТОВ "ТД "Лубнигаз" поставило позивачу природний газ загальною вартістю 9503626,98 грн, у т.ч. ПДВ - 1583983,33 грн.

24.09.2020 ТОВ "ТД "Лубнигаз" направило позивачу вимогу №1392/1, якою повідомило АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" про необхідність сплати у триденний термін з моменту отримання вимоги штрафних санкцій за прострочення платежу у загальному розмірі 1874210,92 грн, з яких: пеня - 358900,73 грн, штраф - 1425585,00 грн, 3% річних - 89725,19 грн (а.с. 120-121).

Листом від 30.09.2020 вих.№3455/1 позивач повідомив постачальника, що погоджується з нарахованими штрафними санкціями у розмірі 1874210,92 грн та просить надати можливість здійснити їх погашення частинами (а.с. 122).

Крім того, 02.07.2015 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (правонаступником якого є позивач) та ТОВ "ТД "Лубнигаз" укладено договір №10-15-Н на розподіл природного газу (а.с. 125-128), за умовами якого Газорозподільне підприємство (АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз") зобов`язувалось надавати Замовнику (ТОВ "ТД "Лубнигаз") послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об`єктів замовника для задоволення потреб виключно релігійних організацій та населення, відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін.

Пунктом 5.5 цього договору передбачено, що оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу транспортування природного газу ГРМ не пізніше ніж за два робочих дні до початку періоду транспортування природного газу ГРМ.

У разі переплати за фактично протранспортований природний газ сума переплати зараховується газорозподільним підприємством у рахунок оплати послуг з транспортування газу ГРМ на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок замовника на його письмову вимогу в п`ятиденний строк з дня отримання такої вимоги.

07.02.2020 ТОВ "ТД "Лубнигаз" направило позивачу вимогу №96/1, якою повідомило АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" про необхідність повернення попередньої оплати у розмірі 69095397,69 грн у семиденний строк з моменту отримання цієї вимоги (а.с. 129).

19.05.2020 ТОВ "ТД "Лубнигаз" направило позивачу вимогу №452/1, якою повідомило АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" про необхідність сплати у строк до 07.07.2020 3% річних у розмірі 673339,86 грн та інфляційних втрат у розмірі 1442991,85 грн (а.с. 130).

Листом від 07.07.2020 вих.№1807/1 позивач повідомив ТОВ "ТД "Лубнигаз" про визнання нарахованих штрафних санкцій у розмірі 2116331,71 грн та просив відстрочити їх сплату в зв`язку з тяжким фінансовим становищем позивача (а.с. 131).

Вищевказані суми штрафних санкцій позивач включив до інших операційних витрат загалом у розмірі 5958505,69 грн, з них: у ІІ кварталі 2020 року - 1967963,06 грн, у ІІІ кварталі 2020 року - 3990542,63 грн.

Розрахунки за нарахованими штрафними санкціями проведені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяв АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" від 30.06.2020 №1638/1 та від 30.09.2020 №3455/3 (а.с. 123, 124).

Перевіркою встановлено, що АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" використовує принципи, методи і процедури для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також міжнародні стандарти фінансової звітності, видані Радою Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку.

Податковий орган у акті перевірки звертав увагу на те, що позивач у спірний період порушив умови договорів поставки природного газу, укладених з ТОВ "ТД "Лубнигаз", а саме - не здійснив оплату планових обсягів поставки газу у строк до першого числа місяця поставки, внаслідок чого постачальник нарахував штрафні санкції.

При цьому , відповідач звертав увагу на те, що у спірний період АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" користувався кредитними коштами на підставі кредитного договору від 29.07.2019 №386, за яким ліміт кредитування складав 6000000,00 грн, строк дії кредитної лінії - 29.07.2020, ціль кредитування - поповнення обігових коштів.

На цій підставі відповідач зробив висновок, що АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" мало можливість вчасно виконати свої грошові зобов`язання за умовами договору поставки задля уникнення отримання вимог постачальника щодо сплати штрафних санкцій, проте свідомо не робив цього.

На противагу цим доводам позивач звертав увагу на те, що на момент укладення кредитного договору від 01.04.2020 №04-01/2020-ВТВ (01.04.2020) кредитний ліміт у розмірі 5697000,00 грн вже був використаний, що підтверджено даними, наведеними у формі 1 "Баланс (Звіт про фінансовий результат) станом на 31.03.2020 (рядок 1600 "Короткострокові кредити банків").

Також, позивач акцентував увагу на збитковому характері господарської діяльності АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" з огляду на невідповідність тарифів витратам підприємства на ведення звичайної господарської діяльності, накопичення балансових збитків тощо.

За змістом пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України окреслено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків.

А приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України на платника податків покладений обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування (податок на прибуток підприємств) є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Водночас пунктом 141.1 статті 141 ПК України передбачено, що до складу витрат включаються будь-які витрати, пов`язані з нарахуванням процентів за борговими зобов`язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв`язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

В той же час, за визначенням, наведеним у підпункті 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України, витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

З наведеного випливає, що будь-які витрати мають бути здійснюваними саме для і в межах господарської діяльності, а не з іншими цілями.

В свою чергу, господарською діяльністю згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Отже, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

В той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

Проте із визначеного в ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.

З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.

Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.

При цьому варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.

Відтак, позбавлена розумної економічної причини операція, що збільшує витрати платника податку за наявності об`єктивної можливості до їх скорочення.

Предметом позову у даній справі є правовідносини щодо формування позивачем витрат, які враховуються при розрахунку бази та обчисленні об`єкту оподаткування податком на прибуток, внаслідок включення до «Витрат» вартості суми сплаченої цивільно-правової відповідальності (штрафу та пені).

Приписами пп. 14.1.159 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України окреслено, що пов`язані особи- юридичні та/або фізичні особи, та/або утворення без статусу юридичної особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв: для юридичних осіб: одна юридична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 25 і більше відсотків.

Тож АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" та ТОВ "ТД "Лубнигаз" підпадають під визначення поняття пов`язаних осіб у розумінні ПК України.

Так, згідно витягу з ЄДРПОУ 100% засновником ТОВ "ТД "Лубнигаз" (39581002) є АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" (05524713).

Факт такої пов`язаності безумовно має враховуватися під час з`ясування питання правомірності визначення об`єктів оподаткування, адже засновник має здатність впливати на процес прийняття рішень і діяльність афілійованого підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз", як 100% засновник ТОВ "ТД "Лубнигаз", добровільно (без проведення претензійно-позовної роботи, судового оскарження тощо) визнавав нараховані останнім штрафні санкції (штраф, пеня, інфляційні втрати).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку добровільне визнання АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" нарахованих ТОВ "ТД "Лубнигаз" штрафних санкцій (штраф, пеня, інфляційні втрати), не відповідає господарській меті, оскільки позивач є єдиним власником ТОВ "ТД "Лубнигаз", тобто є особою , яка має повноваження, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, відповідно фактично він самостійно має повноваження вирішувати питання умов договорів щодо будь-якої діяльності ТОВ "ТД "Лубнигаз", тобто, не зобов`язаний виконувати вимоги підконтрольного йому підприємства щодо сплати штрафних санкцій (штраф, пеня, інфляційні втрати) , які не були обов`язковими та необхідними для ведення господарської діяльності між АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" та ТОВ "ТД "Лубнигаз".

Такі дії АТ "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" щодо добровільного (без проведення претензійно-позовної роботи, судового оскарження тощо) визнання нарахованих ТОВ "ТД "Лубнигаз" штрафних санкцій (штраф, пеня, інфляційні втрати) фактично штучно утворили таку заборгованість .

Представник позивача підтвердила, що у АТ "Лубнигаз" відсутнє позитивне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток внаслідок збитковості господарської діяльності.

Доказів неможливості своєчасного виконання договорів щодо своєчасного виконання своїх грошових зобов`язань за умовами спірних договорів задля уникнення отримання вимог постачальника щодо сплати штрафних санкцій позивачем на вимогу колегії суддів до судового засідання не надано.

Так, з визначеного Податковим кодексом України поняття ділової мети слідує, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Тобто , наведене вище є підставою для висновку, що не є господарською діяльністю операція, яка позбавлена розумної економічної причини, та сформована лише з метою отримання податкових вигод. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.

З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.

Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.

При цьому варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.06.2020 у справі №160/1446/19, від 24.08.2023 у справі №440/2552/20, що враховані судом на підставі приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.

Варто зауважити, що позивач, очевидно розуміючи фактичну неможливість виконання умов договорів поставки природного газу щодо здійснення 100% передоплати станом на перше число місяця поставки газу, не звертався до постачальника (ТОВ "ТД "Лубнигаз") із заявами про перегляд умов поставки, відтермінування сплати коштів, надання розстрочки тощо, що загалом є звичайною практикою ведення господарської діяльності.

Свідок ОСОБА_1 (податковий ревізор-інспектор, яким проведена податкова перевірка АТ "Лубнигаз"), пояснення якого суд заслухав у судовому засіданні 28.11.2023, звертав увагу на те, що врахування позивачем штрафних санкцій, нарахованих підконтрольним йому ТОВ "ТД "Лубнигаз", є постійною практикою підприємства, що призводить до заниження об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Посилання позивача на відсутність позитивного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток внаслідок збитковості господарської діяльності,нерентабельність тарифів з постачання природного газу, висока собівартість послуг з транспортування газу тощо самі по собі звісно впливають на визначення об`єкта оподаткування, однак не виправдовує правомірність дій платника податків щодо визнання штрафних санкцій, нарахованих підконтрольною йому юридичною особою, за відсутності доказів неможливості уникнення їх сплати.

За вищевикладених обставин суд першої інстанції правомірно погодився з доводами податкового органу про наявність у позивача реальної можливості уникнення нарахування штрафних санкцій за спірними господарськими відносинами та, як наслідок, безпідставність їх віднесення до інших операційних витрат.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що спірне рішення податкового органу відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України, є правомірним та обґрунтованим, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог .

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення позивачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, відтак підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 по справі № 440/10254/23 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 10.07.2024 року