Справа № 280/6839/22
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 липня 2024 року

м. Київ

справа № 280/6839/22

адміністративне провадження № К/990/24524/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.12.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі №280/6839/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Укрпромекологія» до відповідачів: Головного управління ДПС у Запорізькій області, Державної податкової служби України, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС у Вінницькій області, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Укрпромекологія» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС у Вінницькій області, Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області в особі комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, а саме: від 01.06.2022 №6894046/31329313; №6894073/31329313; №6894051/31329313; №6894052/31329313; №6894049/31329313; №6894072/31329313; №6894050/31329313; №6894044/31329313; №6894042/31329313; №6894045/31329313; №6894043/31329313; №6894060/31329313; №6894061/31329313; №6894062/31329313; №6894063/31329313; №6894064/31329313; №6894056/31329313; №6894057/31329313; №6894058/31329313; №6894074/31329313; №6894075/31329313; №6894053/31329313; №6894054/31329313; №6894055/31329313; №6894039/31329313; №6894040/31329313; №6894041/31329313; №6894038/31329313; №6894036/31329313; №6894037/31329313; №6894070/31329313; №6894069/31329313; №6894068/31329313; №6894071/31329313; №6894065/31329313; №6894067/31329313; №6894066/31329313; №6894047/31329313; №6894048/31329313; №6919279/31329313; від 14.06.2022 №6919267/31329313; №6919273/31329313; №6919261/31329313; №6919248/31329313; №6919272/31329313; №6919280/31329313; №6919281/31329313; №6919282/31329313; №6919283/31329313; №6919251/31329313; №6919252/31329313; №6919253/31329313; №6919254/31329313; №6919255/31329313; №6919260/31329313; №6919259/31329313; №6919249/31329313; №6919250/31329313; №6919274/31329313; №6919277/31329313; №6919278/31329313; №6919275/31329313; №6919276/31329313; №6919268/31329313; №6919269/31329313; №6919270/31329313; №6919271/31329313; №6919256/31329313; №6919257/31329313; №6919258/31329313; №6919262/31329313; №6919263/31329313; №6919264/31329313; №6919265/31329313;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, складені ТОВ «НВО «УКРПРОМЕКОЛОГІЯ»: від 03.12.2021 №120301; від 05.12.2021 № 120501; від 09.12.2021 № 120902;від 09.12.2021 № 120903; від 16.12.2021 № 121601; від 16.12.2021 № 121602;від 22.12.2021 № 122201; від 04.01.2022 № 10401; від 11.01.2022 № 110106;від 16.01.2022 № 11601; від 23.01.2022 № 12301; від 30.01.2022 №300101;від 03.12.2021 № 120304; від 03.12.2021 № 120305; від 03.12.2021 № 120306;від 03.12.2021 № 120307; від 08.12.2021 № 120806; від 08.12.2021 № 120807;від 08.12.2021 № 120808; від 08.12.2021 № 120809; від 08.12.2021 № 120810;від 08.12.2021 № 120803; від 08.12.2021 №120804; від 08.12.2021 № 120805;від 10.12.2021 № 121001; від 10.12.2021 № 121002; від 14.12.2021 № 121401;від 14.12.2021 № 121402; від 14.12.2021 № 121403; від 16.12.2021 №121607;від 16.12.2021 № 121608; від 16.12.2021 № 121609; від 16.12.2021 № 121610;від 16.12.2021 № 121611; від 16.12.2021 № 121612; від 16.12.2021 № 121603;від 16.12.2021 № 121604; від 16.12.2021 № 121605; від 16.12.2021 № 121606;від 16.12.2021 № 121613; від 16.12.2021 №121614; від 16.12.2021 № 121615;від 23.12.2021 № 122301; від 23.12.2021 № 122302; від 04.01.2022 № 10402;від 04.01.2022 № 10403; від 04.01.2022 № 10404; від 04.01.2022 № 10405;від 04.01.2022 № 10406; від 05.01.2022 № 10501; від 05.01.2022 № 10502;від 05.01.2022 № 10503; від 05.01.2022 № 10504; від 05.01.2022 № 10505;від 10.01.2022 № 100101; від 10.01.2022 № 100102; від 10.01.2022 № 100103;від 10.01.2022 № 100104; від 11.01.2022 № 110101; від 11.01.2022 №110102;від 11.01.2022 № 110103; від 11.01.2022 № 110104; від 11.01.2022 № 110105;від 17.01.2022 № 170101; від 17.01.2022 № 170102; від 17.01.2022 № 170103;від 18.01.2022 № 180101; від 20.01.2022 № 200101; від 20.01.2022 № 200102;від 20.01.2022 № 200103; від 24.01.2022 №240101; від 24.01.2022 № 240102; від 24.01.2022 №240103; від 24.01.2022 № 240104.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.12.2023, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.05.2024 позов задоволено. Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.12.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі №280/6839/22.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Суд першої інстанції, врахувавши вимоги статей 12, 257, 262 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Контролюючим органом вказано, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (бюджету може бути завдана шкода 100 846,8 тис. грн), суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. При цьому пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.

Скаржником зазначено підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, вказано про невірне застосування судами попередніх інстанцій пункту 6 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 №520, положень Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165, неналежне дослідження документів та ненадання належної правової оцінки зібраним доказам, неврахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14.02.2020 у справі №804/249/16, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, від 13.03.2023 у справі №240/12029/21, від 13.03.2023 та інших.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Скаржником не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.

Податковим органом не конкретизовано, в чому саме полягало неправильне застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій, не обґрунтовано, в чому висновки судів суперечать правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Скаржником не взято до уваги, що судом апеляційної інстанції враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18, від 14.05.2019 у справі №817/1356/18, від 07.12.2022 у справі №500/2237/20, від 16.09.2022 у справі № 380/7736/21, та не доведено помилковість їх використання.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства України, посилань на практику Верховного Суду, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, переоцінки доказів, що не є належим викладенням заявленої підстави касаційного оскарження.

Посилання скаржника на порушення судами норм процесуального права не підміняють визначення підстав касаційного оскарження та також не можуть вважатися належним правовим обґрунтуванням касаційної скарги у розумінні частини 4 статті 328 цього Кодексу. Верховний Суд зауважує, що невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано та не обґрунтовано дану підставу касаційного оскарження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Слід зауважити, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.12.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі №280/6839/22 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяІ.А. Васильєва