Справа № 380/18406/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/18406/23 пров. № А/857/6291/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року (головуючий суддя Хома О.П., м. Львів) у справі №380/18406/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулась в суд із адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати відповідача оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати відповідача оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відмова в оформленні паспортів у формі книжечки є протиправною, оскільки законодавством передбачена можливість видачі паспорта як у формі картки, так і у формі книжечки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач, всупереч Конституції України та законам України, порушує їх права, відмовляючи в оформленні паспорта громадянина України у формі книжечки. Вказує, що володіння персональними даними позивачів, згоду на обробку яких вони не мають бажання подавати для отримання паспорта у формі ID - картки, може спричинити шкоду їх приватному життю. Покликаються на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №806/3265/17.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо її задоволення, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 27.05.2023 звернулися до Центру оформлення документів №1 ГУ ДМС України у Львівській області із заявою про оформлення та видачу їм паспортів зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

Відповідач листом від 21.06.2023 №4651-335/4651.8-23 відмовив в оформленні паспорту громадянина України у формі книжечки ОСОБА_3 з тих підстав, що 08.01.2019 вона звернулася до ЦНАП ВК Миколаївської МР Краматорського району Донецької області для оформлення паспорта громадянина України у формі ID - картки. Нею було подано заяву-анкету №2757158 від 08.01.2019, яка одночасно є згодою на обробку персональних даних. Згідно до заяви-анкети №15467641 від 11.06.2019 вона надала згоду на зняття відцифрованих відбитків пальців рук, відцифрованого образу обличчя та відцифрованого підпису. Таким чином, у зв`язку із оформленням та видачею паспорта громадянина України (№ НОМЕР_1 ) та паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 25.06.2019, у реєстрі вже сформовано УНЗР 546), який не змінюється при наступних операціях у Реєстрі.

Відповідач листом від 21.06.2023 року №4651-336/4651.1-23 відмовив в оформленні паспорту громадянина України у формі книжечки ОСОБА_2 , з підстав того, що вона документована органом 1455 паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , вид. 25/06/2019. Таким чином їй вже присвоєно Унікальний номер запису Реєстру 145). З огляду на викладене, правові підстави для оформлення паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки у відсутні.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України, зразка 1994 року у вигляді книжечки протиправними, позивачі звернулися до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що використання позивачами паспорта громадянина України у вигляді ID-картки та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні яких позивачами було надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно кожній унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки та паспорта громадянина України для виїзду за кордон жодним чином не порушує прав позивачів та не є втручанням у їх приватне і сімейне життя.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначені Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI).

Згідно підпункту «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.

Частиною третьою статті 13 Закону № 5492-VI передбачено, що паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом.

За приписами частин першої та четвертої статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років.

Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Разом з тим, на даний час є чинним Положення про паспорт громадянина України, яке затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (далі - Положення № 2503-ХІІ) та прийняте відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III.

Пунктом 3 Положення № 2503-ХІІ передбачено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктами 2, 3 Положення № 2503-ХІІ паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 18 Положення № 2503-ХІІ для одержання, обміну паспорта і вклеювання до нього нових фотокарток громадянин подає документи і фотокартки не пізніш як через місяць після досягнення відповідного віку або зміни (переміни) прізвища, імені чи по батькові, встановлення розбіжностей у записах або непридатності паспорта для користування.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що Положення № 2503-ХІІ поширюється як на тих осіб, які отримали паспорт у вигляді книжечки до прийняття Закону № 5492-VI, так і на тих, які отримали його на підставі рішення суду.

При цьому, підпунктами 1 - 4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМ України № 302 від 25.03.2015 (далі - Порядок № 302) передбачено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт. Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років.

Відповідно до підпункту 4 пункту 6 цього Порядку № 302 обмін паспорта здійснюється у разі, зокрема, закінчення строку дії паспорта.

Згідно пункту 7 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: 1) особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто; 2) особі, яка досягла 14-річного віку та яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); 3) особі, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або яка перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу, - через уповноважену особу адміністрації відповідної установи, місця попереднього ув`язнення або закладу (далі - уповноважена особа).

У разі коли за даними ДПС встановлено, що особа раніше була зареєстрована в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та дані про особу, які надійшли від ДМС для проведення реєстрації, збігаються з даними про особу, наявними в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, ДПС надсилає ДМС дані про РНОКПП.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону №5492-VI у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Як встановлено судом першої інстанції та визнається позивачами, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подала заяву-анкету №15467641 від 11.06.2019 до ЦНАП ВК Миколаївської МР Слов`янського району Донецької області для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (біометричного) та надала згоду на зняття відцифрованих відбитків пальців рук, відцифрованого образу обличчя та відцифрованого підпису.

08.01.2019 вона звернулася до ЦНАП ВК Миколаївської МР Краматорського району Донецької області для оформлення паспорта громадянина України у формі ID - картки. Нею було подано заяву-анкету №2757158 від 08.01.2019, яка одночасно є згодою на обробку персональних даних.

Таким чином, ОСОБА_3 присвоєно унікальний номер запису (УНЗР) в Єдиному державному демографічному реєстрі 542.

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 11.06.2019 звернулася до Слов`янського відділу ГУ ДМС у Донецькій області із заявою-анкетою №14905371, в якій просила внести до ЄДДР персональні дані ОСОБА_2 у зв`язку із оформленням їй паспорта громадянина України для виїзду за кордон (біометричного) та надала згоду на зняття відцифрованих відбитків пальців рук, відцифрованого образу обличчя особи та відцифрованого підпису.

Слов`янським відділом ГУ ДМС у Донецькій області ОСОБА_2 оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 25.06.2019.

Таким чином, ОСОБА_2 присвоєно УНЗР в Єдиному державному демографічному реєстрі 145.

Отже, з поданих заяв-анкет вбачається, що позивачами надано згоду на внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, а саме: відцифрованого образу обличчя, відцифрованих відбитків пальців рук та відцифрованого підпису.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що використання позивачами паспорта громадянина України у вигляді ID-картки та паспорта громадянина України для виїзду за кордон при виготовленні яких ними було надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує прав позивачів та не є втручанням у її приватне і сімейне життя.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо невідповідності даної справи ознакам зразкової справи № 806/3265/17 (провадження № Пз/9901/2/18), у якій Велика Палата Верховного Суду раніше висловила правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах такої категорії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17 зазначено, що ознаками цієї типової справи є: а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ; б) відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ.

Крім того, за обставинами цієї зразкової справи позивач звернулася із заявою про видачу їй паспорта громадянина України у вигляді книжечки з можливістю вклеювання фотографії, без жодного електронного носія інформації, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, без зняття біометричної інформації та без внесення відомостей про неї до Єдиного державного демографічного реєстру; така заява мотивована тим, що через свої релігійні переконання позивач відмовляється від присвоєння їй цифрового ідентифікатора особистості у виді УНЗР, від зняття біометричної інформації щодо себе та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Проте, за обставинами розглядуваної справи щодо позивачів за їх згодою вже внесена інформація до Єдиного державного демографічного реєстру на підставі їх заяв; у вказаному Реєстрі щодо позивачів є наявний УНЗР.

Отже, розглядувана справа, з огляду на різні підстави позову та фактичні обставини, не відповідає ознакам типової справи, зазначеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17, тому суд першої інстанції вірно встановив, що викладені у вказаній постанові правові висновки не можуть бути застосовані при розгляді цієї справи.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, на переконання суду апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що з урахуванням встановленого факту надання позивачами згоди на обробку своїх персональних даних та внесення їх до ЄДДР, відповідач, відмовляючи позивачам в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, не допустив протиправних дій.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року у справі №380/18406/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар