Справа № 405/2916/24
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2024 року м. Дніпросправа № 405/2916/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Божко Л.А.,

за участю секретаря судового засідання Темченко Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2024, (суддя суду першої інстанції Драний В.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Кропивницькому, в адміністративній справі №405/2916/24 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Черчика Володимира Віталійовича, Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

23.04.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1897493 винесену 13.04.2024 поліцейським взводу №2, роти №4 батальйону №1 УПП в Кіровоградській області ДПП сержантом поліції Черчик Володимиром Віталійовичем, якою застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивачем здійснено в`їзд на пішоходну зону з метою здійснити зупинку для посадки -висадки громадянина з інвалідністю ОСОБА_3 . Така зупинка не заборонена наявними дорожніми знаками, відтак підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2024 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1897493 винесену 13.04.2024 поліцейським взводу №2, роти №4 батальйону №1 УПП в Кіровоградській області ДПП сержантом поліції Черчик Володимиром Віталійовичем, якою застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Управління ПП в Кіровоградській області ДПП звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час патрулювання співробітником поліції було виявлено, що позивач керуючи транспортним засобом здійснила в`їзд на пішоходну зону та стоянку в зоні дії знаку, що позначає пішоходну зону. Відповідч зазначає, що доводи позивача про те, що вона здійснила заїзд на пішоходну зону виключно з метою посадки-висадки пасажиру з інвалідністю, не підтверджується належними та допустимими доказами. Так, під час спілкування із поліцейським в салоні автомобіля був відсутній пасажир, сама позивач не повідомляла про те, що вона підвозила особу з інвалідністю. При цьому, відповідач зазначає, що зупинку автомобіля позивач здійснила в місці не призначеному для паркування, сам автомобіль не позначений як автомобіль особи з інвалідністю. Також, відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що вул. Архітекора Паученка (Дворцова) станом на час правопорушення не була пішоходною, оскільки наявність відповідних дорожніх знаків підтверджується схемою організації дорожнього руху по АДРЕСА_1 (затверджена в 2013 році).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13.04.2024 о 10:19 відносно ОСОБА_1 складено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Як видно зі змісту постанови, 13.04.2024 позивач, керуючи транспортним засобом здійснила заїзд в пішохідну зону, позначену знаком 5.36, непов`язаний з обслуговуванням, без визначених потреб, встановлених пп. 26.3 ПДР України, чим порушила вимоги п. 26.3 ПДР України.

Не погодившись з постановою у справі про адміністративне правопорушення позивач звернулась до суду з адміністративним позовом в цій справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснила заїзд в пішохідну зону з метою посадки-висадки пасажира з інвалідністю, що прямо дозволено нормами ПДР. Також, суд дійшов висновку, що зазначена територія, отримала статус пішохідної з дня прийняття рішення Кіровоградської міською радою, станом на 13.04.2024 вулиця не була пішохідною.

Колегія суддів вирішуючи спір між сторонами виходить із наступного.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ч. 1 ст.126 КУпАП.

Так, згідно розділу 33, знак 5.33 "Пішохідна зона" інформує про особливості і умови дорожнього руху, передбачені цими Правилами. Дія знака поширюється на всю позначену ним територію.

Відповідно до п. 26. 3 ПДР України, у пішохідну зону в`їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю» якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю. Якщо до об`єктів, розташованих на цій території, є інші під`їзди, водії повинні користуватися лише ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, у відповідності до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, суд зазначає, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, якими, відповідно до ст..251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Як видно з відеозапису, наданого відповідачем до матеріалів справи, позивач дійсно здійснила заїзд на автомобілі до пішоходної зони, при цьому її транспортний засіб не був позначений знаком «Водій з інвалідністю».

До позовної заяви ОСОБА_1 було надано письмові пояснення ОСОБА_3 , який є інвалідом ІІ групи, відповідно до яких останній зазначає, що ОСОБА_1 підвезла його до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (в пішоходній зоні), а потім чекала на нього. За час очікування позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, скільки вона здійснила заїзд на пішохідну зону.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 91 КАС України, показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 92 КАС України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання у справі.

В ухвалі про відкриття провадження у справі або в іншій ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Відповідно до ст. 65 КАС України, чк свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.

Свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або учасників справи. Учасник справи, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинен зазначити його ім`я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання.

Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.

Як видно з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з позовною заявою не подавала одночасно заяву про виклик ОСОБА_3 до суду в якості свідка. ОСОБА_1 надала до суду лише письмові пояснення ОСОБА_3 , які в силу приписів ст. 65, 72, 91-92 КАС України не можуть вважатися показаннями свідка, адже КАС України не передбачає такого засобу доказування як письмові пояснення свідка, в свою чергу останній не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Відповідно до ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відтак, надані позивачем письмові пояснення ОСОБА_3 суд до уваги не приймає.

При цьому, суд зазначає, що ні з відеоматеріалів, ні з матеріалів фотофіксації з місця події не вбачається наявності пасажира з інвалідністю в автомобілі, яким керувала ОСОБА_1 . Під час спілкування зі співробітником поліції позивач не зазначила, що здійснила посадку-висадку пасажира з інвалідністю.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку не має місця заїзду на пішохідну зону автомобіля, який здійснює перевезення пасажира з інвалідністю, тим більше автомобіль не позначений відповідним знаком «Водій з інвалідністю».

Стосовно висновків суду першої інстанції про те, що вул. Архітектора Паученка (Дворцова) не була пішохідною під час події 13.04.2024 колегія суддів зазначає таке.

Так, як видно з матеріалів фотофіксації на перехресті вулиць В.Перспективна та Архітектора Паученка (Дворцова) розташований дорожній знак 5.36 пішоходна зона. Вказаний знак діє в обох напрямках руху по вул. Архітектора Паученка (Дворцова), про що свідчить відповідна табличка, яка визначає напрямок дії знаку. (а.с. 26).

Вказане також підтверджується наданою відповідачем схемою дорожнього руху по вул. В. Перспективна, затверджена в 2013 році.

Посилання позивача на те, що органами місцевого самоврядування станом на час події вулиця ще не була визнана пішохідною вул. Архітектора Паученка (Дворцова), а відтак позивач мала права проїзду, колегія суддів вважає необґрунтованим, адже дорожній рух врегульований саме Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306, відповідно до п. 2.3 яких водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 2.2 ПДР)

Відтак, при наявності забороняючого рух знаку 5.36 позивач, керуючи транспортним засобом, не повинна була здійснювати заїзд на пішохідну зону, незважаючи на те, що органом місцевого самоврядування не прийнято рішення про визнання вул. Архітертора Паученка пішохідною та її перекриття.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2024 в адміністративній справі № 405/2916/24 скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Л.А. Божко