Справа № 400/10136/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/10136/23

Перша інстанція: суддя Устинов І. А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю.М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 по дату звільнення 31.10.2020 із застосуванням щомісячної фіксованої індексації, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078);

- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по дату звільнення 31.10.2020, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078;

- визнати протиправними дії, що полягають у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення) та виплат, належних при звільнені (одноразової грошової допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, вихідну допомогу при звільненні у розмірі меншому, ніж передбачено постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704), виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня календарного року з врахуванням підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно Законів України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 29.01.2020 по 31.10.2020 та з 24.02.2022 по дату набрання рішенням суду у даній справі законної сили;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення) та виплат, належних при звільнені (одноразової грошової допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, вихідну допомогу при звільненні, відповідно до Постанови №704, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня календарного року з врахуванням підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно Законів України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 29.01.2020 по 31.10.2020 та з 24.02.2022 по дату набрання законної сили рішенням суду у даній справі;

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що під час проходженні військової служби йому не в повному обсязі нараховувалася та виплачувалося грошове забезпечення.

Заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.10.2020 із застосуванням щомісячної фіксованої індексації, позивач указує, що розмір підвищення його доходу в березні 2018 року був меншим за суму індексації грошового забезпечення, яка склалася в тому місяці, а тому відповідно до положень абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 відповідач повинен виплатити йому фіксовану індексацію грошового забезпечення, як різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Посилаючись на позицію Верховного Суду, яка викладена у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 20.04.2019 у справі № 320/8554/21, позивач зауважує на тому, що не дотримання відповідачем вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 призвело до того, що грошове забезпечення виплачене йому у значно меншому розмірі.

При цьому, позивач наголошує на тому, що у даній справі спір щодо нарахування так званої поточної індексації за період з 01.03.2018 по 31.10.2020 відсутній.

Також у позовній заяві ОСОБА_1 указує, що відповідач протиправно виплачував йому грошове забезпечення, зокрема, посадовий оклад, оклад за військовим званням, додаткові види грошового забезпечення, а також інші виплати, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом 01.01.2018, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.

На переконання позивача він має право на перерахунок грошового забезпечення, у зв`язку з відновленням рішенням суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, попередньої редакції пункту 4 Постанова №704, згідно якої складові грошового забезпечення, слід визначати шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідні тарифна коефіцієнти.

На переконання ОСОБА_1 протиправні дії відповідача порушують його права, оскільки стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII) визначає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.10.2020, включно, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.10.2020, включно, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.10.2020 та з 24.02.2022 по 19.05.2023, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704, з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками до Постанови №704 за період з 29.01.2020 по 31.10.2020 та з 24.02.2022 по 19.05.2023.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 належних йому при звільнені виплат, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704, за період з 29.01.2020 по 31.10.2020.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 належних йому при звільнені виплат, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704, за період з 29.01.2020 по 31.10.2020.

В задоволені решти позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір, у частині позовних вимог, що стосується виплати індексації, суд першої інстанції, виходив із того, що згідно положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ) позивач має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у спірний період у законодавчо встановленому розмірі.

Покликаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 09.05.2023 у справі №400/12702/21, суд зазначив, що виходячи з положень абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, це є підставою для нарахування й виплати військовослужбовцю індексації-різниці у фіксованому розмірі.

При цьому, суд указав, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на встановлені положеннями Порядку №1078 правила й умови нарахування суми індексації-різниці, повноваження військової частини щодо її виплати не є дискреційними.

Також суд підкреслив, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення військовослужбовця і відповідно до положень законодавства, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Вирішуючи спір в іншій частині позовних вимог, суд указав, що з 29.01.2020, тобто з дня набрання чинності, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від у справі №826/6453/18, позивач має право на визначення грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо обрахунку посадового окладу, окладу за військовим званням та інших виплат з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня 2018 року є протиправними

Як зазначив суд, порушене право позивача слід відновити шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату посадового окладу та окладу за військовим званням та інших виплат, зокрема, одноразової грошової допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, вихідну допомогу при звільненні (50 відсотків від місячного забезпечення за 33 календарних роки), шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704.

Суд першої інстанції зауважив, що аналогічна правова позиція була неодноразово викладена у рішення суду касаційної інстанції, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 420/6572/22, яка відповідно до положень статті 242 КАС України має бути застосована судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Разом з тим, суд врахував, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 (яка набрала чинності 20.05.2023) пунктом 2 внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704, абзац перший викладений в такій редакції: «установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

За таких підстав суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині перерахунку грошового забезпечення підлягають задоволенню за період з 29.01.2020 по 31.10.2020, з 24.02.2022 по 19.05.2023 включно.

Водночас, з огляду на відсутність доказів того, що одноразова грошова допомога, матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань та грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку були виплачені у саме період з 24.02.2022 по 19.05.2023, суд вважав, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог щодо виплати індексації та взагалі заперечує право позивача на індексацію грошового забезпечення у спірний період.

Як указує скаржник, право позивача на отримання індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 01.12.2018 з боку військової частини не є порушеним, адже величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації - 103%, а у період з 01.12.2018 по 31.10.2020 індексація грошового забезпечення виплачувалась позивачу в повному обсязі, а тому позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають.

Скаржник зауважує на тому, що на виконання рішення суду у справі № 400/6011/21, ВЧ НОМЕР_1 виплатила на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін січень 2008 року в сумі 65 115,21 грн.

На переконання скаржника підстави для нарахування позивачу щомісячної фіксованої індексації за період з 01.03.2018 по 31.10.2020 відсутні, оскільки розмір підвищення грошового забезпечення перевищує суму індексації, яка склалась у місяці підвищення доходу, а величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації у 103 %.

Стосовно задоволення позовних вимог в іншій частині, скаржник зазначає, що суд не врахував, що попри скасування з 29.01.2020, в судовому порядку пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103 (далі - Постанова №103), яким внесені зміни до пункту 4 Постанови №704, сама Постанова №704 досі викладена у редакції Постанови №103, пункт 4 якої передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Таким чином, на переконання скаржника, розрахунковою величиною для визначення розміру посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовцям, в тому числі і позивачу, має застосовуватися розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року.

З огляду на це, скаржник вважає безпідставним зобов`язання рішенням суду здійснити перерахунок посадового окладу, окладу за військовим званням, а також додаткових видів грошового забезпечення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня календарного року.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 згідно послужного списку проходив військову службу у Збройних Силах України, та у період з 24.09.1997 по 31.10.2020 у ВЧ НОМЕР_1 .

Наказом командира А 4465 від 31.10.2020 № 313 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «к» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 31.10.2020 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.02.2022 № 58 ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №54/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» призначений на посаду начальника відділення бойової підготовки ВЧ НОМЕР_1 та проходить військову службу з 24.02.2022 по теперішній час.

Під час проходження військової служби у період з 01.03.2018 по 31.10.2020 відповідач не нараховував та не виплачував індексацію грошового забезпечення у фіксованому розмірі, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Також під час проходження служби, як вважає позивач, нарахування та виплата грошового забезпечення здійснювалося не в повному обсязі, оскільки відповідач виплачував грошове забезпечення із врахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, що призвело до порушення його майнових прав, а саме, гарантованого статтею 9 Закону №2011-XII отримання грошового забезпечення у законодавчо визначеному розмірі.

Також розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки та вихідної допомоги при звільненні, розраховувався, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01.01.2018, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року.

Позивач звернувся до у ВЧ НОМЕР_1 із запитом щодо надання інформації щодо розміру нарахованої індексації за період з 01.03.2018 по день звільнення, а також інших виплат, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, однак відповіді не отримав.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку судового рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Досліджуючи питання обґрунтованості доводів скаржника про відсутність у позивача права на виплату так званої «фіксованої» індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 31.10.2020, згідно положень абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, колегія суддів керується наступним.

Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статей 1, 2 Закон № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Приписи частини 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлюють, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Як мовилося вище, згідно положень статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення №1078 (далі і вище Порядок №1078).

Згідно пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Зокрема, слід звернути увагу на те, що з 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, Суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Відповідно до пункту 6 Порядку№1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Аналізом вищевикладених норм можна дійти висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 12.12.2018 по справі №825/874/17 .

Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23.03.2023 у справі №400/3826/21 щодо підстав виплати та розміру так званої «фіксованої» індексації грошового забезпечення та наявності/відсутності у військової частини дискреційних повноважень у цьому питанні.

У цій справі Верховний Суд зазначив, що системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

За таких умов, доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 щодо безпідставного задоволення позову в цій частині є необґрунтованими, та суперечить висновкам Верховного Суду.

Відповідаючи на доводи скаржника стосовно того, що у позивача відсутнє право на виплату індексації грошового забезпечення у фіксованому розміру через те, що величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації - 103%, слід зазначити, що такий показник застосовується під час вирішення питання наявності у військовослужбовця права на виплату так званої поточної індексації, згідно абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078.

Скаржник указує, що у спірний період позивачу індексація грошового забезпечення виплачувалася внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку №1078.

З цього приводу слід зазначити, що право позивача на виплату поточної індексації не є предметом даного позову і ОСОБА_1 у позовній заяві на цьому наголошував.

Таким чином, колегія суддів вважає такі доводи скаржника недоречними, адже виплата поточної вказаної індексації не спростовує необхідність щомісячної виплати позивачу індексації-різниці у спірний період на виконання вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Доводи скаржника, що на виконання рішення суду у справі № 400/6011/21 позивачу виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін січень 2008 року в сумі 65 115,21 грн. також є недоречними та не стосуються спірного питання.

Переходячи до оцінки доводів апеляційної скарги ВЧА4465 щодо правомірності обчислення посадового окладу, окладу за військовим званням, а також додаткових видів грошового забезпечення позивача із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2018, колегія суддів указає таке.

Відповідаючи на цей довід апеляції, колегія суддів враховує, що відповідно до частини 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ «грошовий дохід» включає в себе усі складові його грошового забезпечення, а не лише посадовий оклад.

Згідно із частинами 2, 3 наведеної норми, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Постановою №704 затверджені: тарифна сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пункт 2 Постанови №704 встановлює, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови №704 встановлена тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 також містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Слід також зазначити, що згідно статті 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III (далі - Закон №2017-III), базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

На момент набрання чинності Постанови №704 (01.03.2018) пункт 4 викладений в редакції пункту 6 Постанови №103 (яка набрала чинності 24.02.2018), а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, на час набрання чинності Постановою №704 пункт 4 викладений у редакції згідно пункту 6 Постанови №103 та визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Текст примітки, зокрема, додатків 1, 14 до Постанови №704, у зв`язку з прийняттям Постанови №103, не змінився, відповідно виникла неузгодженість тексту примітки з положеннями пункту 4 Постанови №704 в редакції, викладеній згідно з пунктом 6 Постанови №103.

Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнаний протиправним та скасований пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Кабінет Міністрів України постановою від 28.10.2020 №1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23.11.2006 №1644 і від 30.08.2017 №704» виклав, зокрема, примітку до Додатку 1 до Постанови №704 в новій редакції: « 1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.».

В аналогічній редакції викладена також і примітка Додатку 14 до Постанови №704.

Слід зазначити, що згідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 500/1886/21, у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції сформулював наступні висновки, які також висловлені у постановах касаційного суду, зокрема, від 15.03.2023 у справі № 420/6572/22, від 31.08.2022 у справі №120/8603/21, від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 22.03.2023 у справі №340/10333/21:

- з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

- встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, з огляду на визначені в частині 3 статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що положення пункту 4 Постанови № 704, в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закон «Про Державний бюджет України» із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що грошове забезпечення позивача у 2020-2023 роках мало би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не на 01.01.2018), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704.

За таких підстав, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно правомірного використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 та вважає, що наведені доводи є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, та суперечать наведеним вище правовим позиціям Верховного Суду.

На думку колегії суддів суд першої інстанції доречно зауважив, що у справі «Кечко проти України» (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23). Тобто, коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

За таких умов, доводи покладені в обґрунтування апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 не знайшли свого підтвердження, водночас рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 08.07.2024.