Справа № 522/7062/24
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/7062/24
Провадження № 2-а/522/120/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.

за участі секретаря судового засідання Купцова С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси 03.05.2024 року надійшов адміністративний позов громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення № 5 ГУ ДМС України в Одеській області про примусове видворення з України громадянина рф відносно ОСОБА_1 від 18 квітня 2024 року.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуваним рішенням не погоджується в повному обсязі, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки Позивач має зареєстрований шлюб з громадянкою України, має зареєстроване місце проживання на території України. Перебуває на утриманні своїх братів. Більш того, Позивач займається спортивно-благодійною діяльністю, а саме тренує дітей. Також, зазначає, що Позивач належить до громадянства країни-агресора, де йому неодноразово приходили повістки. Позивач не підтримує збройну агресію рф проти України, на підставі чого має обґрунтовані побоювання за своє життя та здоров`я, у зв`язку з вищевикладеним, звернувся з відповідним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Суворова О.В.) від 06 травня 2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

29 травня 2024 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого зазначено, що Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області ознайомившись зі змістом адміністративного позову вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем порушено законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування його на території України, відсутність у Позивача документів, які б надавали право на перетин кордону для виїзду з території України, а також небажання залишати територію України.

Крім того, зазначено, що згідно інформації Інтегрованої міжвідомчої інформаційної телекомунікаційної системи щодо контролю осіб транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, з метою виконання рішення № 5 про примусове видворення з України ГУ ДМС в Одеській області від 18.04.2024, громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув державний кордон України 19.04.2024 через пункт пропуску «Староказаче» (Одеська область) в напрямку Республіки Молдова на підставі паспортного документу громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон на його ім`я, серії та номеру 75 1487708.

Таким чином, станом на 19.04.2024 громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусово витворений за межі території України.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 21 червня 2024 року № 377/24, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, справа надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Чернявської Л.М.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2024 року прийнято до провадження адміністративну справу.

03 липня 2024 року від представника Позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності.

Також, 03 липня 2024 року від представника Відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

В судове засідання 03 липня 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.04.2024 під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів працівниками Управління служби безпеки України в Одеській області за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Лиманка, вул. Будівельна, 3/17, виявлено особу, який назвався громадянином російської федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та запрошено останнього за адресою: АДРЕСА_1 .

18.03.2024 о 22.30 годині, громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії № МОД 000251 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення.

В результаті проведеної перевірки, щодо законності перебування на території України встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за слів прибув на територію України 27.12.2022, через КПП «Маяки-Удобне», на підставі паспортного документу громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон на його ім`я, серії та номеру НОМЕР_1 , терміном дії з 27.05.2015 по 27.05.2025, та порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.

Громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Постійного місця проживання та законного джерела існування у останнього не має.

Відповідно до перевірки по електронним базам даних ДМС України (ЄІАС УМП та міжвідомча інформаційно-телекомунікаційна система «Аркан-ДМС») будь-які відомості стосовно відповідача не виявлені, тобто, за обліками електронних баз даних ДМС України, громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідками на тимчасове та постійне проживання в Україні не значиться, паспортом громадянина України не документований.

ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

Співробітниками відділу міграційного контролю Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 18.04.2024 о 22.30 годині затримано громадянина Російської Федерації Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії та номеру МОД 000251, та звільнено останнього 18.04.2024 о 23.55 годині.

Приписами ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закону №3773-VI) передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

На момент скоєння правопорушення громадянином Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , правила перебування іноземних громадян на території України визначались наказом МВС України від 20.07.2015 № 884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду» (далі - Наказ № 884).

Відповідно до пункту 1 Наказу МВС України від 20.07.2015 № 884 передбачено, що громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 3773-VI, в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, станом на 18.04.2024 громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України перебуває незаконно.

У громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні документи на проживання в Україні. Він не може бути працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян.

18.04.2024 року за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії та номеру ПР МОД 011021 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 18.04.2024 серії та номеру ПН МОД 011121 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5 100 гривень.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП відповідачем громадянином Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 гривень не сплачено, що підтверджується відсутністю доказів сплати відповідного штрафу.

18.04.2024 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 5 про примусове видворення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається зі змісту спірного рішення відповідача від 18.04.2024 року про примусове видворення з України, підставою для його прийняття слугувало незаконність перебування на території України позивача та відсутність у нього документу на проживання в Україні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України. Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього. Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

У частині п`ятій цієї ж статті визначено, що рішення про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, крім рішень, прийнятих органами охорони державного кордону, що виконуються такими органами. Контроль за правильністю і своєчасністю виконання рішення про примусове видворення здійснює орган, який прийняв таке рішення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, службова особа якого супроводжувала іноземця та особу без громадянства, яку примусово видворено за рішенням органу Служби безпеки України, інформує такий орган про виконання рішення про примусове видворення.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як встановлено судом, Позивач досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави, за яких примусове видворення не може бути застосоване.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, що неодноразово відображалася у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі ABUHMAID v. UKRAINE (заява №31183/13) від 12.01.17р., необхідно наголосити, що держави користуються певною свободою розсуду, коли йде мова про встановлення умов потрапляння іноземців на її територію та їх проживання там (див. Osman v. Denmark, no. 38058/09, § 54, 14 червня 2011), і відсутні підстави для висновку про те, що відповідні умови в Україні очевидно необґрунтовані або свавільні. З цього приводу Суд зазначає, що Конвенція не гарантує право іноземців потрапити або мешкати у конкретній країні. Також нею не гарантуються право отримати певний вид дозволу на проживання (див. Aristimuno Mendizabal v. France, no 51431/99, §§ 65-66, 17 січня 2006), п. 121, http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-170285).

Україна як держава зобов`язана забезпечити взяті на себе зобов`язання щодо запровадження обмежень на в`їзд іноземців на її територію виключно з тих підстав і в тому порядку, які передбачені законодавством України.

Судом встановлено, що оскаржені рішення оформлено та прийнято у відповідності до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, за результатом дослідження наявних у справі матеріалів, а також аналізу повідомлених сторонами обставин, судом встановлено відсутність належних та достовірних доказів на спростування зазначених у оскаржуваних рішеннях обставин, які свідчать про існування достатніх підстав для примусового видворення з України Позивача .

Між тим, в контексті спірних правовідносин доцільно зазначити, що вирішуючи будь-які питання, наслідком яких може стати втручання у права людини або обмеження існуючого права, держава повинна дотримуватись балансу інтересів, який у вигляді сформованого принципу відображений у практиці Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Тетяна Жданок проти Латвії» (case of Zdanoka v. Latvia) встановлено, що «для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип «демократії, здатної себе захистити» для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого» (рішення Великої палати, 2006 р.).

Також. суд враховує ту обставину, що згідно інформації Інтегрованої міжвідомчої інформаційної телекомунікаційної системи щодо контролю осіб транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан), з метою виконання рішення № 5 про примусове видворення з України ГУ ДМС в Одеській області від 18.04.2024, громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув державний кордон України 19.04.2024 через пункт пропуску «Староказаче» (Одеська область) в напрямку Республіки Молдова на підставі паспортного документу громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон на його ім`я, серії та номеру 75 1487708.

Аналізуючи усі вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийнято уповноваженою особою за наявності підстав визначених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до норм згадуваного Закону, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову та відповідно відсутності підстав для скасування рішення ГУ ДМС в Одеській області

Керуючись ст.ст. 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288, 289 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення з підстав відключення енергопостачання по м. Одесі та Одеській області складено та підписано 09 липня 2024 року.

Суддя Чернявська Л.М.