Справа № 440/6676/24
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/6676/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2024 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач ГУ ПФУ в Полтавській області), у якій позивач просить: скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №54 від 09.02.2024; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області призначити пенсію за віком з дати звернення, а саме з 05.02.2024, з трудовим стажем 34 роки 03 місяці 11 днів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 05.02.2024 звернулася до пенсійного органу із заявою за призначенням пенсії за віком. Оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ у Волинській області №54 від 09.02.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з посиланням на те, що страховий стаж позивача складає 25 років 05 місяців 28 днів, що є меншим за встановлений законом страховий стаж 31 рік. Позивач вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до його страхового стажу період роботи з 08.09.1987 по 06.03.1994, а також періоди догляду за дітьми до досягнення трирічного віку, внаслідок чого протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, оскільки період роботи з 08.09.1987 по 06.03.1994 підтверджується записами у трудовій книжці позивача, а періоди догляду за дітьми підтверджено свідоцтвами про їх народження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/6676/24. Залучено до участі у справі №440/6676/24 як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області. У задоволенні клопотання позивача про виклик свідків - відмовлено. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20 червня 2024 року через систему "Електронний суд" до суду надійшов відзив відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області /а.с. 53-55/, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою від 05.02.2024 за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яку за принципом екстериторіальності заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області та прийнято рішення про відмову №54 у призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Аналізом наданих документів встановлено, що страховий стаж позивача складає 25 років 05 місяців 28 днів, який зарахований по 31.12.2023. До загального страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 08.09.1987 по 06.03.1994, оскільки дата наказу на звільнення не відповідає даті звільнення. Періоди догляду за дітьми до трьохрічного віку не зараховані до загального стажу, оскільки в свідоцтвах про народження дітей відсутні відмітки про отримання паспортів. Вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії та зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не порушено право позивача.

09 липня 2024 року до суду надійшов відзив відповідача ГУ ПФУ у Волинській області /а.с. 84-85/, в якому представник відповідача просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, посилаючись на те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначає, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 у період з 08.09.1987 по 06.03.1994 вона працювала у ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп", водночас вказаний період не зарахований до страхового стажу позивача, оскільки є розбіжність між датою звільнення і датою видачу наказу про звільнення, а уточнюючі довідки для підтвердження вказаного періоду роботи позивачем надано не було. Період догляду ОСОБА_1 за дітьми до досягнення трьохрічного віку також не було зараховано до її страхового стажу, оскільки позивачем не було надано жодних документів, які б підтверджували такий догляд, у тому числі, відсутні відмітки про видачу паспортів у свідоцтвах про народження дітей позивача. Вказує, що оскільки у позивача на час звернення із заявою на призначення пенсії за віком був відсутній необхідний стаж роботи, ГУ ПФУ у Волинській області правомірно прийняло рішення про відмову у призначення пенсії.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

05.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 19/, звернулася до Полтавського об`єднаного управління ГУ ПФУ України в Полтавської області із заявою за призначенням пенсії за віком, що зареєстрована за №684 /а.с. 61-62/, та з пакетом документів, перелік яких наведено у розписці-повідомленні та копії яких містяться у матеріалах справи /зворот а.с. 62/.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 05.02.2024 та поданий пакет документів в електронному вигляді передано на розгляд до ГУ ПФУ у Волинській області.

09.02.2024 за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ у Волинській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №54 /а.с. 10, зворот а.с. 60/, яким відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Вказане рішення вмотивовано тим, відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 рік. Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка), страховий стаж складає 25 років 05 місяців 28 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки з 08.09.1987 по 06.03.1994, розбіжність між датою звільнення та датою наказу (28.12.1994), періоди догляду за дітьми до 3-ого віку ОСОБА_2 , 06.03.1990, ОСОБА_3 , 05.06.1985, відсутні відмітки про видачу паспортів.

Позивач не погодилася з рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 09.02.2024 №54 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та звернулася до суду даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню ГУ ПФУ у Волинській області №54 від 09.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Таким чином, для призначення пенсії за віком позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком мала досягти 60 років та мати страховий стаж не менше 31 років.

На час звернення із заявою за призначенням пенсії за віком від 05.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 19/, досягла 60 років. Про це спору між сторонами немає.

За розрахунком пенсійного органу на час звернення позивача із заявою за призначенням пенсії підтверджений страховий стаж ОСОБА_1 становить 25 років 5 місяців 28 днів /зворот а.с. 69/, про що також зазначено в оскаржуваному рішенні.

Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, оформленої рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 09.02.2024 №54 /а.с. 10, зворот а.с. 60/, стало не зарахування до страхового стажу позивача:

- періоду роботи згідно трудової книжки з 08.09.1987 по 06.03.1994, розбіжність між датою звільнення та датою наказу (28.12.1994);

- періоду догляду за дітьми до 3-ого віку ОСОБА_2 , 06.03.1990, ОСОБА_3 , 05.06.1985, відсутні відмітки про видачу паспортів.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 /а.с. 11-14, 75-81/ підтверджено:

- 08.09.1987 - ОСОБА_1 прийнята в збиральний цех №3 ртутно-кварцевих ламп інструктором виробничого навчання Полтавського заводу газорозрядних ламп (підстава: наказ №463 від 21.08.1987) (запис №5) /а.с. 77/;

- 06.03.1994 - звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП України (підстава: наказ №960 від 28.12.1994) (запис №6) /а.с. 77/.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції, чинній на час внесення до трудової книжки спірного запису), заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну з дня прийому на роботу.

До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Наприклад, якщо робітника або службовця прийнято на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується: "1984.05.01", у трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.: "05.01.84". Записи виконуються акуратно, пером або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Згідно з пунктом 2.5 цієї Інструкції в разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення, інші виправлення, виправлення виконується власником того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до 2.26 цієї Інструкції №162 запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи. Наприклад, трудовий договір з працівником припиняється у зв`язку із скороченням штату працівників 10 жовтня 1993 року є останнім днем його роботи. У трудовій книжці працівника має бути зроблений запис: у графі 1 розділу "Відомості про роботу" ставиться порядковий номер запису, у графі 2 - дата звільнення (10.10.93), у графі 3 записується: "Звільнений за скороченням штатів, п.1 ст.40 КЗпП України", у графі 4 зазначається дата і номер наказу (розпорядження) про звільнення.

Отже, обов`язок щодо заповнення трудової книжки у цьому випадку покладався на власника або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, викладену, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 428/7863/17 та від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а про те, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася за пенсією.

Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ГУ ПФУ у Волинській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідачами не надано до суду доказів на спростування факту роботи позивача з 08 вересня 1987 року по 06 березня 1994 року на посаді інструктора виробничого навчання у Полтавському заводі газорозрядних ламп.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Таким чином, суд вважає, що така обставина як розбіжність між датою звільнення (06.03.1994) та датою видачі наказу про звільнення (від 28.12.1994) у трудовій книжці позивача є формальною та не може бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 08 вересня 1987 року по 06 березня 1994 року повинен бути включений до страхового стажу ОСОБА_1 , однак, безпідставно не був зарахований пенсійним органом до страхового стажу позивача, що призвело до помилкових висновків при прийнятті спірного рішення.

Стосовно не зарахування відповідачем періоду догляду за дітьми до трьохрічного віку ОСОБА_2 , 06.03.1990, ОСОБА_3 , 05.06.1985 з посиланням на відсутність відмітки про видачу паспортів, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 11 Закону №1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004 року, тобто ті періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, як це передбачено нормами Закону №1788-ХІІ та законодавством СРСР.

В силу вимог пункту ж) частини 3 статті 56 Закону "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Відповідно до приписів пункту 11 Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі:

свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);

документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є:

виписка з трудової книжки;

відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією;

інформація із системи персоніфікованого обліку.

Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала. При цьому, вимоги про обов`язкову наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта чинним законодавством не передбачені.

Так, норми чинного законодавства не містять обов`язку щодо наявності штампу про отримання паспорта на свідоцтві про народження з огляду на пункт 11 Порядку № 637, яким передбачено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом РАГС Київського райвиконкому 19.08.1985, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 70/, засвідчено факт народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації актів про народження 1985 року серпня місяця 19 числа вчинено запис №1152.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Київським районним відділом РАГС м. Полтави 10.04.1990, копія якого наявна у матеріалах справи /зворот а.с. 70/, засвідчено факт народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації актів про народження 1990 року квітня місяця 10 числа вчинено запис №448.

Водночас, оскільки як встановлено вище, період роботи позивача з 08 вересня 1987 року по 06 березня 1994 року на посаді інструктора виробничого навчання у ІНФОРМАЦІЯ_4 підтверджено записами трудової книжки позивача та підлягає врахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , відсутні підстави вважати, що до досягнення дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 3-річного віку його мати ОСОБА_1 не працювала. Докази зворотного у матеріалах справи відсутні.

Трудовою книжкою позивача підтверджено, що у період з 20.07.1982 по 06.12.1986 ОСОБА_1 працювала у Полтавському міському об`єднанні "Промтовари" та цей період було зараховано органом Пенсійного фонду України до страхового стажу ОСОБА_1 , що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком страхового стажу /зворот а.с. 69/.

Трудовою книжкою позивача підтверджено, що у період з 07.12.1986 по 07.09.1987 ОСОБА_1 не працювала, а 08.09.1987 ОСОБА_1 була прийнята в збиральний цех №3 ртутно-кварцевих ламп інструктором виробничого навчання Полтавського заводу газорозрядних ламп (підстава: наказ №463 від 21.08.1987) (запис №5) /а.с. 77/; 06.03.1994 позивач звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП України (підстава: наказ №960 від 28.12.1994) (запис №6) /а.с. 77/.

Таким чином, до страхового стажу позивача підлягає період догляду непрацюючої матері ОСОБА_1 за дитиною ОСОБА_1 з 07 грудня 1986 року по 07 вересня 1987 року, оскільки у період з 20.07.1982 по 06.12.1986 (який охоплює період з 05.06.1985 по 06.12.1986) ОСОБА_1 працювала у Полтавському міському об`єднанні "Промтовари" та цей період було зараховано органом Пенсійного фонду України до страхового стажу ОСОБА_1 , що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком страхового стажу, а у період з 08 вересня 1987 року по 06 березня 1994 року згідно трудової книжки позивач працювала на посаді інструктора виробничого навчання у ІНФОРМАЦІЯ_4 та цей період підлягає врахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , про що детально зазначено вище.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що прийнявши оскаржуване рішення №54 від 09.02.2024 відповідач ГУ ПФУ у Волинській області діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також необґрунтовано, а тому це рішення є протиправним.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту порушеного права позивача вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №54 від 09 лютого 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 лютого 2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді інструктора виробничого навчання у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 08 вересня 1987 року по 06 березня 1994 року та період догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною з 07 грудня 1986 року по 07 вересня 1987 року.

Позовну вимогу про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області призначити пенсію за віком з дати звернення, а саме з 05.02.2024, з трудовим стажем 34 роки 03 місяці 11 днів слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Питання про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, у даному випадку визначеного за принципом екстериторіальності - ГУ ПФУ у Волинській області, і, за відсутності всіх вихідних даних, необхідних для вирішення цього питання, не може бути розглянуте по суті судом, оскільки після набрання цим рішенням законної сили та зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді інструктора виробничого навчання у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 08 вересня 1987 року по 06 березня 1994 року та періоду догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною з 07 грудня 1986 року по 07 вересня 1987 року на виконання цього рішення суду, відповідач здійснить обчислення загального страхового стажу позивача з урахуванням вказаних періодів, та у залежності від наявності чи відсутності страхового стажу, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вирішить питання, щодо якого позивач звернулася із заявою.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ "Ощадбанк" №1 від 31.05.2024 /а.с. 42/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 45/.

Таким чином, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. (1211,20 грн./2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ідентифікаційний код 13358826, вул. Кравчука, 22в, м. Луцьк, Волинська область, 43026) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №54 від 09 лютого 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 лютого 2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді інструктора виробничого навчання у Полтавському заводі газорозрядних ламп з 08 вересня 1987 року по 06 березня 1994 року та період догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною з 07 грудня 1986 року по 07 вересня 1987 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич