Справа № 200/7816/20-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

щодо виконання рішення суду

08 липня 2024 року Справа №200/7816/20-а

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши в порядку письмового провадження звіт про виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В

У провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2020, яке набуло законної сили, позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління ПФУ Донецької області - задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка виразилась у невиплаті ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за період з 01.07.2016 по 21.05.2020 у сумі 249 682,26 грн.; стягнуто з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену пенсію у розмірі 249 682, 26 грн. з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів. У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Ухвалою суду від 09.04.2024 замінено боржника у виконавчому провадженні з виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27а; ) на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область; ).

На адресу суду надійшла заява позивача, в якій заявник просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду від 18.12.2020 шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Заява мотивована тим, що 26.03.2021 судом видано виконавчий лист, який стягувачем було скеровано Державній казначейській службі України. На виконання виконавчого листа, 30.11.2021 Казначейством за рахунок виконання програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» здійснено безспірне списання грошових коштів у розмірі 249682,26 грн.

Проте, позивач вказує, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 у справі №200/7816/20-а виконано частково, оскільки компенсація втрати частини доходів за період з 05.07.2016 боржником не нарахована та не виплачена стягувачу.

Вказує, компенсацію втрати частини доходів повинен нарахувати та виплатити орган ПФУ.

З наданої відповіді ГУ ПФУ в Донецькій області від 24.05.2024 №13601-9346/Г-02/8-0500/24 на звернення позивача від 10.04.2024 № ВЕБ-05001-Ф-С-24-065664 повідомлено про те, що у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 зобов`язання щодо здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів відсутнє.

Ухвалою суду від 29.05.2024 заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 у справі №200/7816/20-а, - задоволено та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 у справі №200/7816/20-а протягом тридцяти днів з дати набрання цією ухвалою законної сили.

26.06.2024 представник відповідача подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення. В обґрунтування заяви вказує, що виконання судових рішень про стягнення на користь фізичної особи грошових коштів, боржником за якими є державні органи, здійснюється органами Державної казначейської служби України.

Ухвалою суду від 08.07.2024 у задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом в адміністративній справі №200/7816/20-а - відмовлено.

03.07.2024 представником відповідача подано звіт про виконання рішення, у якому зазначено, що з п.3 Порядку 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства.

Враховуючи відсутність зобов`язання стосовно нарахування компенсації втрати частини доходів Головним управлінням в свою чергу ініційовано прийняття додаткового рішення (відповідна заява подана 26.06.2024).

Вважає, що Головним управлінням вжито всі передбачені законодавством та функціональними повноваженнями державного органу територіального рівня дії з метою виконання зобов`язань, зазначених в рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі № 200/7816/20-а.

Просить суд прийняти звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі № 200/7816/20-а або надати додатковий строк.

У заяві від 28.06.2024 позивач заперечував проти прийняття звіту, посилаючись на те, що відповідач повинен був нарахувати і виплатити цю компенсацію втрати частини доходів і без судового рішення, тобто без «зобов`язань чи стягнень суду», адже це прямо передбачено вимогами ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. Також наголошує, що у відповідача відсутні перешкоди виконати рішення суду і у добровільному порядку виплативши компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Розглянувши звіт про виконання рішення у справі № 200/7816/20-а та клопотання про встановлення нового строку на подання звіту, суд зазначає наступне.

Особливості процесуальних строків врегульовано главою 6 розділу І Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, згідно з ч.ч. 1-4 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України. Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Ч.3 ст. 2 КАС України також визначено, що однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Принцип обов`язковості судового рішення також закріплений у ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950. Зазначеною нормою визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового розгляду у контексті ст.6 Конвенції. Провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб п.1 ст. 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення ст.6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції (Рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 заява № 18357/91, п. 40).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

За таких обставин, суд зробив висновок, що заява відповідача про прийняття звіту є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Питання щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків чітко визначено у рішенні суду.

Проте, суд вказує, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 у справі №200/7816/20-а виконано частково, оскільки компенсація втрати частини доходів за період з 05.07.2016 боржником не нарахована та не виплачена стягувачу.

Суд зазначає, що компенсацію втрати частини доходів повинен нарахувати та виплатити орган ПФУ, як того вимагає положення ст. 46 Закону № 1058-IV, у якій зазначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, рішення суду відповідачем повністю не було виконано.

Отже, станом на дату розгляду звіту відповідача, рішення суду не виконано в повному обсязі. Твердження відповідача щодо того, що стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства не підтверджує виконання рішення суду у цій частині.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 по справі № 806/2143/15 звернув увагу, що ст. ст. 382, 383 КАС України (два види судового контролю) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

На підставі викладеного, беручи до уваги невиконання в повному обсязі рішення, суд вважає встановити новий строк для подання звіту, а саме 2 (два) місяці з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Керуючись ст. ст. 248, 382, 294 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті звіту ГУ ПФУ в Донецькій області щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі №200/7816/20-а.

Встановити ГУ ПФУ в Донецькій області новий строк для подання звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі №200/7816/20-а - протягом 2 (два) місяців з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Застосувати судовий контроль за виконанням судового рішення у справі №200/7816/20-а, в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії ОСОБА_1 за період з липня 2016 року по день фактичної виплати заборгованості та подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 у справі №200/7816/20-а у двомісячний строк з дня набрання ухвалою законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя І.В. Шинкарьова