Справа № 160/12114/24
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
10.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період проходження строкової служби з 08.05.1983 року по 29.05.1985 року, періодів роботи з 12.06.1991 року по 21.10.1991 року, з 01.11.1991 року по 17.02.1992 року, з 06.03.1992 року по 28.08.1992 року, з 01.09.1992 року по 27.06.1994 року, з 13.09.1994 року по 12.04.1995 року, з 24.10.1995 року по 07.12.1995 року, з 08.12.1995 року по 24.05.1996 року, з 01.06.1996 року по 03.08.1998 року, з 05.08.1998 року по 31.12.1998 року, періоди отримання допомоги по безробіттю з 17.09.2004 року по 08.06.2005 року, з 01.09.2008 року по 03.09.2008 року, та з 25.09.2008 року по 29.09.2008 року, період навчання на курсах підвищення кваліфікації з 04.09.2008 року по 24.09.2008 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу позивача для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.02.2012 року по 11.10.2013 року у спеціалізованій туберкульозній лікарні при Дніпропетровській виправній колонії (№89).
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 10.05.2024 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 14.05.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 14.05.2024 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- пенсійної справи позивача;
- заяви позивача про перерахунок пенсії за віком із врахуванням спірного періоду;
- листи/відмови/рішення, тощо про відмову позивачеві у зарахуванні спірних періодів;
- інформацію/відомості, що послугували підставою для такої відмови та всі наявні докази щодо суті спору.
04.06.2024 року відповідачем через підсистему Електронний суд подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 09.07.2024 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії Пенсійного органу порушують право позивача на достатній рівень пенсійного забезпечення.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача, у якому Пенсійний орган просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вказаної позиції відповідач вказує, що 01.02.2024 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону №1058.
З 02.03.2024 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, у розмірі 6143,15 гривень.
Страховий стаж особи становить 33 роки 09 місяців 28 днів.
Страховий стаж до 01.01.2004 15 років 11 місяців 02 дні. Страховий стаж після 01.01.2004 17 років 10 місяці 26 днів.
З 02.03.2024 року розмір пенсії з надбавками складає 7284,79 гривень.
До страхового стажу були враховані наступні періоди:
- період військової служби згідно військового квитка НОМЕР_1 : з 08.05.1983 по 29.05.1985 р.р. - періоди діяльності (безробіття) згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 10.05.2000: з 17.09.2004 по 08.06.2005 р.р., з 01.09.2008 по 03.09.2008 р.р., та з 25.09.2008 по 29.09.2008 р.р.
До страхового стажу незараховано періоди:
- з 12.06.1991 по 21.10.1991; з 01.11.1991 по 17.02.1992; з 06.03.1992 по 28.08.1992; з 01.09.1992 по 27.06.1994; з 13.09.1994 по 12.04.1995; з 05.05.1995 по 24.05.1996; з 01.06.1996 по 03.08.1998; з 05.08.1998 по 31.12.1998 р.р. на підставі записів другої частини трудової книжки, оскільки зазначене на титульному аркуші прізвище ( ОСОБА_2 ) не збігається з даними паспорту ( ОСОБА_3 );
- період навчання на курсах підвищення кваліфікації з 04.09.2008 по 24.09.2008 р.р., оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація за зазначений період.
Відтак, зобов`язання покладені на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, виконані в межах повноважень, згідно діючого законодавства.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Згідно матеріалів справи, 01.02.2024 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону № 1058.
З 02.03.2024 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, у розмірі 6143,15 гривень.
03.03.2024 року позивач не погодився з розміром здійснених пенсійних виплат, звернувся до Пенсійного органу із заявою з приводу його пенсійного забезпечення.
Розмір пенсії обчислено виходячи із загального страхового стажу 31 рік 26 днів (зарахований по 31.01.2023), у тому числі періоди роботи з 01.01.2009 по 31.05.2010р.р.
Згідно пункту 2.17 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 за № 162, до трудових книжок за місцем роботи вносилися окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування документу записи, зокрема, про час служби у складі Збройних Сил СРСР.
З огляду на зазначене, зарахувати до страхового стажу період проходження строкової військової служби згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 20.09.1982 неможливо, оскільки у підставі внесення запису про період проходження військової служби відсутня дата видачі військового квитка.
Відповідно до пункту 6 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, для підтвердження військової служби приймаються, зокрема, довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони.
Також до страхового стажу незараховано періоди роботи:
з 12.06.1991 по 21.10.1991;
з 01.11.1991 по 17.02.1992;
3 06.03.1992 по 28.08.1992;
з 01.09.1992 по 27.06.1994;
з 13.09.1994 по 12.04.1995;
3 05.05.1995 по 24.05.1996;
3 01.06.1996 по 03.08.1998;
з 05.08.1998 по 31.12.1998 на підставі записів другої частини трудової книжки, оскільки зазначене на титульному аркуші прізвище ( ОСОБА_2 ) не збігається з даними паспорту ( ОСОБА_3 ).
Періоди роботи починаючи з 01.01.1999 року зараховано до страхового стажу за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.05.2000 року, до страхового стажу незараховано періоди отримання допомоги по безробіттю з 17.09.2004 по 08.06.2005р.р., з 01.09.2008 по 03.09.2008р.р. та з 25.09.2008 по 29.09.2008р.р., оскільки зазначене на титульному аркуші прізвище ( ОСОБА_2 ) не збігається з даними паспорту ( ОСОБА_3 ).
Період навчання на курсах підвищення кваліфікації з 04.09.2008 по 24.09.2008р.р. не зараховано до страхового стажу, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація за зазначений період.
Страховий стаж особи становить - 33 роки 09 місяців 28 днів.
Страховий стаж до 01.01.2004 року - 15 років 11 місяців 02 дні.
Страховий стаж після 01.01.2004 року - 17 років 10 місяці 26 днів.
З 02.03.2024 року розмір пенсії з надбавками складає - 7284,79 гривен.
Згідно матеріалів справи, до страхового стажу були враховані такі періоди:
- період військової служби згідно військового квитка НОМЕР_1 : з 08.05.1983 по 29.05.1985р.р.;
- періоди діяльності (безробіття) згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 10.05.2000: з 17.09.2004 по 08.06.2005р.р., з 01.09.2008 по 03.09.2008 р.р., та з 25.09.2008 по 29.09.2008 р.р.
Однак, до страхового стажу незараховано періоди:
- з 12.06.1991 по 21.10.1991 р.р.; з 01.11.1991 по 17.02.1992 р.р.; з 06.03.1992 по 28.08.1992р.р.; з 01.09.1992 по 27.06.1994р.р.; з 13.09.1994 по 12.04.1995р.р.; з 05.05.1995 по 24.05.1996р.р.; 01.06.1996 по 03.08.1998р.р.; з 05.08.1998 по 31.12.1998р.р. на підставі записів другої частини трудової книжки, оскільки зазначене на титульному аркуші прізвище ( ОСОБА_2 ) незбігається з даними паспорту ( ОСОБА_3 );
- період навчання на курсах підвищення кваліфікації з 04.09.2008 по 24.09.2008 р.р., оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація за зазначений період.
Не погодившись з такими діями/бездіяльністю відповідача, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Статтею 26 Закону № 1058-IV встановлені умови призначення пенсії за віком. За загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного стажу, визначеного у статті 26 Закону № 1058-IV, який у період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Дослідивши докази по справі, судом встановлено, що спірними періодами у цій справі є незарахування до страхового стажу позивача періодів, зокрема:
- з 12.06.1991 по 21.10.1991 р.р.; з 01.11.1991 по 17.02.1992р.р.; з 06.03.1992 по 28.08.1992р.р.; з 01.09.1992 по 27.06.1994р.р.; з 13.09.1994 по 12.04.1995р.р.; з 05.05.1995 по 24.05.1996р.р.; з 01.06.1996 по 03.08.1998р.р.; з 05.08.1998 по 31.12.1998р.р. на підставі записів другої частини трудової книжки, оскільки зазначене на титульному аркуші прізвище ( ОСОБА_2 ) не збігається з даними паспорту ( ОСОБА_3 );
- період навчання на курсах підвищення кваліфікації з 04.09.2008 по 24.09.2008 р.р., оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація за зазначений період.
Інші спірні періоди були самостійно зараховані Пенсійним органом до страхового стажу позивача.
Так, статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі Закон №1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку№637).
Аналізуючи нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд наголошує, що норми Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону №1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Водночас, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону №1788-XII).
При цьому суд звертає увагу на те, що положеннями Закону №1058 визначено, що підставою для призначення пенсії визначено виключно наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд враховує також те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є, на переконання суду, виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.
Пунктом 2.2 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях", затвердженої Наказом Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, що діяв до 29 липня 1993 року (надалі - Інструкція № 162) заповнення трудової книжки уперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
Згідно з пунктом 2.3 Інструкції № 162 усі записи в трудовий книжці про приймання на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження й заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 2.10 Інструкції № 162 врегульовано, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по-батькові (повністю, без скорочень чи зміни імені та по-батькові на ініціали) та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.
У відповідності до пункту 2.11 Інструкції № 162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник власним підписом завіряє правильність внесення відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, та після цього проставляється печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.
Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (п. 8.1. Інструкції № 162).
Так, відповідно до пункту 18 Постанови Міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року №656 "Про трудові книжки працівників та службовців" відповідальність за організацію робіт щодо ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, закладу, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, закладу, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, які дають йому право на призначення/перерахунок пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 (реєстраційний номер у РСР 72366973).
Судом встановлено, що для призначення пенсії позивачем подано відповідачу трудові книжки, копії яких містяться в матеріалах справи, згідно яких позивач здійснював таку діяльність:
з 08.05.1983 по 29.05.1985 СТРОКОВА ВІЙСЬКОВА СЛУЖБА;
з 12.06.1991 по 21.10.1991 ГОРОДСКАЯ БОЛЬНИЦА СКОРОЙ МЕДИЦИНСКОЙ ПОМОЩИ г. ЖДАНОВ;
з 01.11.1991 по 17.02.1992 ВОЛОДАРСКАЯ ЦРБ;
з 06.03.1992 по 28.08.1992 АЗОВСКАЯ ЦЕНТРАЛЬНАЯ БАССЕЙНОВАЯ БОЛЬНИЦА НА ВОДНОМ ТРАНСПОРТЕ;
з 05.05.1995 по 24.05.1996 АРЕНДНОЕ ПРЕДПРЯТИЕ ЖДАНОВСКИЙ ОРДЕНА ЛЕНИНА И ОРДЕНА ОКТЯБРЬСКОЙ РЕВОЛЮЦИИ МЕТАЛЛУРГИЧЕСКИЙ КОМБИНАТ ИМ. ИЛЬИЧА;
з 01.06.1996 по 03.08.1998 ОСОБА_4 ;
з 17.09.2004 по 08.06.2005 ЦЕНТР ЗАЙНЯТОСТІ;
з 01.09.2008 по 03.09.2008 ЦЕНТР ЗАЙНЯТОСТІ;
з 04.09.2008 по 24.09.2008 ЗАТ "Дніпровський університет економіки та права";
з 25.09.2008 по 29.09.2008 ЦЕНТР ЗАЙНЯТОСТІ;
з 13.01.2009 по 23.06.2009 Відкрите акціонерне товариство страхова компанія "ПЗУ Україна";
з 06.04.2010 по 06.05.2010 Державне відкрите акціонерне товариство "Дніпродіпрошахт".
Так, на титульному аркуші одної із трудових книжок зазначено прізвище ( ОСОБА_2 ), яке не збігається з даними паспорту ( ОСОБА_3 ).
Однак, як вже зазначалось вище обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Отже, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа№ 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Таким чином, судом не ставиться під сумнів ця обставина, що трудова книжка належить саме позивачу.
Матеріали справи не містять доказів того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивачки до стажу роботи, що враховується при призначенні пенсії.
Судом також встановлено, що записи про спірні періоди роботи позивача є чіткими та містять записи про прийом на роботу, запис про звільнення та посилання на накази, при цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність рішення щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу вказаних періодів, а також того, що позивач у спірний період роботи не працював.
З цих підстав суд дійшов висновку, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи - з 12.06.1991 по 21.10.1991 р.р.; з 01.11.1991 по 17.02.1992р.р.; з 06.03.1992 по 28.08.1992р.р.; з 01.09.1992 по 27.06.1994р.р.; з 13.09.1994 по 12.04.1995р.р.; з 05.05.1995 по 24.05.1996р.р.; з 01.06.1996 по 03.08.1998р.р.; з 05.08.1998 по 31.12.1998р.р. є протиправною.
Щодо періоду навчання позивача на курсах підвищення кваліфікації з 04.09.2008 по 24.09.2008 р.р., суд зазначає про таке.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
За вказаних обставин суд приходить до висновку, що період навчання на курсах підвищення кваліфікації з 04.09.2008 по 24.09.2008 р.р., має бути зарахований до страхового стажу позивачки, оскільки підтверджуються належними доказами.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог позивача у цій частині.
Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу позивача для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.02.2012 року по 11.10.2013 року у спеціалізованій туберкульозній лікарні при Дніпропетровській виправній колонії (№89).
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
За змістом статті 62 Закону №1788-ХІІ порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, законодавець пов`язує необхідність підтвердження спеціального трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах. При цьому, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом №1058-ІV, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Згідно матеріалів справи позивач з 01.08.2011 року по 11.10.2013 року працював у спеціалізованій туберкульозній лікарні при Дніпропетровській виправній колонії (№89).
Відповідно до наданої довідки від 11.10.2013 року № 89/16/168 первинна атестація робочих місць була проведена згідно наказу № 370 від 26.11.2007 року, узгоджена з головним експертом з праці 07.12.2007 року.
Згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань, від 24.12.2004р. № 247, спеціалізована туберкульозна лікарня при Дніпропетровській виправній колонії (№ 89) входить до переліку закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України.
Видана для пред`явлення в відділ з призначення пенсій Ленінського ПФ України в м.Дніпропетровську для зарахування подвійного стажу за роботу Спеціалізованій туберкульозній лікарні при Дніпропетровській виправній колонії (№ 89), згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 10.07.2003 року.
Враховуючи наведене, слід дійти до висновку, що дії Пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу позивача для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.08.2011 року по 11.10.2013 року у спеціалізованій туберкульозній лікарні при Дніпропетровській виправній колонії (№89) також є протиправними.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними.
Щодо розподілу судових витрат.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи з 12.06.1991 по 21.10.1991 р.р.; з 01.11.1991 по 17.02.1992 р.р.; з 06.03.1992 по 28.08.1992р.р.; з 01.09.1992 по 27.06.1994р.р.; з 13.09.1994 по 12.04.1995р.р.; з 05.05.1995 по 24.05.1996р.р.; 01.06.1996 по 03.08.1998р.р.; з 05.08.1998 по 31.12.1998р.р., період навчання на курсах підвищення кваліфікації з 04.09.2008 року по 24.09.2008 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу позивача для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.02.2012 року по 11.10.2013 року у спеціалізованій туберкульозній лікарні при Дніпропетровській виправній колонії (№89).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 908,40 гривень.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_4 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 09.07.2024 року.

Суддя В.В. Ільков