Справа № 460/62/24
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2024 року м. Рівне №460/62/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення від 22.12.2023 щодо відмови у звільненні зі служби за пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за особою з інвалідністю 1 групи та зобов`язання прийняти рішення про таке звільнення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу та в липні 2023 року звернувся до командування із рапортом про звільнення з військової служби на підставі у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм дядьком, особою з інвалідністю І групи, однак запереченням, наданими за місцем служби позивача, у такому йому було відмовлено. Вказано, що позивач оскаржив бездіяльність військової частини і рішенням суду від 22.11.2023 у справі №460/20864/23 відповідача було зобов`язано розглянути по суті та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту про звільнення. Однак за наслідками повторного розгляду рапорту позивача в грудні 2023 року відповідач відмовив останньому у звільненні зі служби. Вважає таке рішення відповідача від 22.12.2023 необґрунтованим і таким, що порушує його законні права та інтереси, а отже протиправним і таким, що підлягає скасуванню. За таких обставин просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 05.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування заперечень зазначив, що позивач не надав до рапорту жодних доказів, які б підтверджували необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи виключно позивачем та неможливість здійснення такого іншими особами. Стверджує, що з огляду на надані позивачем документи, підстави для його звільнення з військової служби відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відсутні. Вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Інших заяв по суті учасникам справи не подано.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив таке.

З 25.02.2022 ОСОБА_1 призваний на військову службу у Збройні Сили України, яку проходить у ВЧ НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.06.2022 солдата ОСОБА_1 призначено навідником кулеметного відділення 7,62 ПКМ взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

26.07.2023 ОСОБА_1 звернувся з письмовим рапортом на ім`я командира взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 та просив клопотати перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби відповідно до абз.7 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи - ОСОБА_2 .

До рапорту позивач долучив: нотаріально посвідчену копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 15.09.2021 (ID-картка); нотаріально посвідчену копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 07.09.1995; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 НОМЕР_4 від 22.08.1979; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_5 від 19.07.2001; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 НОМЕР_6 від 27.10.1982; Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 30.03.2023; нотаріально посвідчену копію довідки про зареєстрованих осіб та спільно проживаючих з ОСОБА_1 №672-0323 від 23.03.2023; нотаріально посвідчену копію витягу з реєстру територіальної громади щодо адреси проживання ОСОБА_1 ; нотаріально посвідчену копію довідки до акту огляду МСЕК щодо стану та інвалідності ОСОБА_2 (І група, довічно) від 15.09.2011 №018868; рішення Виконавчого комітету Вараської міської ради про реєстрації помічника ОСОБА_2 в особі ОСОБА_1 №166-РВ-23 від 02.05.2023; довідку про отримання (неотримання) допомоги видану ОСОБА_2 №955 від 23.05.2023; довідку про отримання (неотримання) допомоги видану ОСОБА_1 №1157 від 03.07.2023; довідку Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.07.2023 №188; довідку Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 04.07.2023 №189; акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 03.07.2023.

У письмовому запереченні до рапорту ОСОБА_1 від 26.07.2023 №1461 помічник командира батальйону з правової роботи ВЧ НОМЕР_1 зазначив про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби відповідно до абз.7 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з мотивів, аналогічних викладеним у відзиві.

Не погодившись з такими діями військової частини, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 задоволено частково позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 26.07.2023 про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи відповідно до абз.7 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 26.07.2023 про звільнення з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи відповідно до абз.7 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

На виконання вказаного судового рішення Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт позивача та повідомлено про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі абз.7 пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, в листі від 22.12.2023 за №4051нт Військовою частиною НОМЕР_1 зазначено, що наявність лише довідки до акта огляду МСЕК від 15.09.2011 серія РВН №0188168 Кузнецовської МСЕК ОСОБА_2 як особи з інвалідністю І групи та рішення виконавчого комітету Вараської міської ради від 02.05.2023 №166-РВ-23 про реєстрацію помічника дієздатної особи не є підставою для прийняття рішення про звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вимоги солдата ОСОБА_1 у рапорті не підлягають задоволенню. Вказано, що довідки на отримання (неотримання) допомоги Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради від 03.07.2023 №115 та від 05.07.2023 №1180 не підтверджують необхідності здійснення постійного догляду на непрофесійній основі солдатом ОСОБА_1 за особою з інвалідністю І групи ОСОБА_2

Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні з військової служби за пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII визначено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до абз.2 п.12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Слід зазначити, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Згідно з п.225 вказаного Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абз. 13 п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Тобто, як і рішення (наказ) про звільнення військовослужбовця так і рішення (наказ) про відмову у його звільненні виносить у даному випадку командир військової частини.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався і діє дотепер.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як зазначалося судом раніше, позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 та виявив бажання звільнитися з військової служби, у зв`язку з чим 26.07.2023 подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі абз.7 пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм дядьком, ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю І групи та згідно з довідкою до акта огляду МСЕК потребує постійного стороннього догляду і допомоги.

На виконання рішення суду від 22.11.2023 у справі №460/20864/23 командиром Військової частини НОМЕР_1 розглянуто рапорт позивача та відмовлено у його задоволенні, у зв`язку з відсутністю правових підстав для звільнення позивача, про що останнього повідомлено листом №4051нт від 22.12.2023.

Згідно з пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Суд враховує, що абз. 7 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ фактично не містить умови про те, що необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи, як підстава для звільнення з військової служби, виникає лише у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Поряд з цим, у разі наявності в особи з інвалідністю І групи інших членів сім`ї чи близьких родичів, які забезпечують постійний догляд за нею, то відповідно, у військовослужбовця не виникає необхідності для забезпечення такого постійного догляду, а відтак не виникає й підстави для його звільнення з військової служби.

Таким чином, військовослужбовцем, який виявив бажання звільнитися з військової служби на підставі абз. 7 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, під час подання відповідного рапорту повинен обґрунтувати наявність дійсної необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи саме ним.

Так, до рапорту про звільнення з військової служби від 26.07.2023 ОСОБА_1 долучив, зокрема, рішення виконавчого комітету Вараської міської ради від 02.05.2023 №166-РВ-23 про реєстрацію його помічником ОСОБА_2 .

В силу вимог статті 78 Цивільного кодексу України дієздатна фізична особа, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, має право обрати собі помічника. Помічником може бути дієздатна фізична особа.

За заявою особи, яка потребує допомоги, ім`я її помічника реєструється органом опіки та піклування, що підтверджується відповідним документом.

Помічник має право на одержання пенсії, аліментів, заробітної плати, поштової кореспонденції, що належать фізичній особі, яка потребує допомоги. Помічник має право вчиняти дрібні побутові правочини в інтересах особи, яка потребує допомоги, відповідно до наданих йому повноважень. Помічник представляє особу в органах державної влади, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування та організаціях, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення. Послуги помічника є оплатними, якщо інше не визначено за домовленістю сторін. Помічник може бути у будь-який час відкликаний особою, яка потребувала допомоги. У цьому разі повноваження помічника припиняються.

Отже, виходячи з аналізу наведеної правової норми, дієздатна фізична особа, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, має право обрати собі помічника.

Згідно з довідкою до акта огляда МСЕК №0188168, ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності та сформовано висновок про його потребу в постійному сторонньому догляді та допомозі з 15.09.2011.

Як свідчить зміст вказаного вище рішення виконавчого комітету Вараської міської ради ОСОБА_1 зареєстровано помічником ОСОБА_2 лише 02.05.2023, тобто в період проходження позивачем військової служби.

Водночас, жодних доказів того, що до проходження військової служби (25.02.2022) ОСОБА_1 був тією особою, хто забезпечував постійний догляд за ОСОБА_2 як за особою з інвалідністю I групи та надавав останньому відповідну допомогу, позивачем ні до рапорту про звільнення з військової служби, ні до матеріалів справи не долучено.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази змін обставин щодо наявності інших осіб, які могли б здійснювати постійний догляд за такою особою, зважаючи на той факт, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи та потребує такого догляду і допомоги, починаючи з 15.09.2011 по даний час, і така необхідність не виникла з моменту реєстрації ОСОБА_1 його помічником.

Так, з довідки виконавчого комітету Вараської міської ради відділ ЦНАП № 671-0323 від 23.03.2023 судом встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 крім позивача та ОСОБА_2 зареєстровані й інші особи: 1) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Будь-які докази на підтвердження того, що батьки ОСОБА_2 - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які також проживають разом з ним, не забезпечують чи не мають можливості забезпечити постійний догляд за ОСОБА_2 позивачем також не надано та в матеріалах справи відсутні.

Встановлені обставини справи в їх сукупності не дають підстав стверджувати, що позивач до рапорту про звільнення з військової служби надав докази на підтвердження необхідності здійснення саме ним постійного догляду за своїм дядьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю І групи.

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні правові підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за своїм хворим дядьком.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з наданням належних доказів на підтвердження факту необхідності здійснення ним постійного догляду за даною особою.

Суд зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.

Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для застосування положень ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 09 липня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 )

Суддя Н.С. Гудима