Справа № 160/8969/24
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 липня 2024 рокуСправа № 160/8969/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Букіна Л.Є., переглянувши у місті Дніпрі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно ігноруванні розгляду клопотання позивача та затвердження відповідного проекту землеустрою та зобов`язання повторно розглянути клопотання позивача від 28.09.2021 року №36/6018.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 10.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Тією ж ухвалою суду, за відсутності можливості перевірити викладені позивачем обставини (причини) на обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, судом поновлено позивачеві такий строк та одночасно з цим витребувано від відповідача докази розгляду клопотання позивача від 28.09.2021 року (вх №36/6018 від 28.09.2021 року).

На виконання вимог ухвали суду відповідачем надіслано на адресу суду лист від 11.11.2021 року №8/9-2348 про розгляду клопотання позивача від 28.09.2021 року (вх №36/6018 від 28.09.2021 року).

Наведене свідчить про те, що після відкриття провадження у справі, судом з`ясовано, що позовна заява не відповідає вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та з цього приводу слід зазначити таке.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 10.07.2024 року позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання (вручення) цієї ухвали шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Від представника позивача надійшла заява від 12.06.2024 року, в якій просив поновити строк звернення до суду зазначаючи, що позивачем оскаржується бездіяльність відповідача стосовно ігноруванні розгляду його клопотання і не прийняття з цього приводу жодного рішення. Також посилається на те, що у зв`язку з військовою агресією рф позивч був вимушений 26.02.2022 року виїхати за межі території Дніпропетровської області задля збереження життя.

Крім того, від представника позивача надійшла заява від 24.06.2024 року, в якій останній просив залишити позов позивача без розгляду за не виконання умов договору про надання правової допомоги.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку суд виходить із такого.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини шостої статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналогічна позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 6 лютого 2018 року у справі № 607/6231/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 438/769/13-а (2а/438/29/13), від 24 квітня 2018 року у справі № 357/18214/14, від 26 червня 2018 року у справі № 663/1012/16-а, від 10 липня 2018 року у справі № 820/4856/17, від 28 серпня 2018 року у справі № 826/11545/17, від 9 листопада 2018 року у справі № 334/3536/17(2-а/334/402/17), від 27 листопада 2018 року у справі № 537/2348/16-а, від 27 листопада 2018 року у справі № 305/2056/15-а, від 20 грудня 2018 року у справі № 756/513/17, від 20 грудня 2018 року у справі № 712/7831/16-а, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017), від 7 лютого 2019 року у справі № 802/497/16-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/26174/15, від 21 грудня 2019 року у справі №826/12776/15 та від 5 травня 2022 року у справі № 240/10663/20.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Вжиття конструкції «повинен був дізнатись» означає неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 800/30/17).

В той же час, триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, відповідно до матеріалів справи, позивачем оскаржується бездіяльність відповідача стосовно ігноруванні розгляду його клопотання і зобов`язання повторно розглянути це клопотання від 28.09.2021 року №36/6018 та зазначає, що таке клопотання відповідачем у встановлені строки розглянуто не було.

За відсутності доказів зворотнього на стадії відкриття провадження у справі, суд врахував означені причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом та прийняв позовну заяву до розгляду.

Натомість, після відкриття провадження у справі відповідач надіслав на адресу суду лист від 11.11.2021 року №8/9-2348 про розгляду клопотання позивача від 28.09.2021 року (вх №36/6018 від 28.09.2021 року).

Зазначені докази спростовують твердження позивача щодо ігнорування відповідачем розгляду клопотання позивача.

Наведені обставини жодним чином не спростовані представником позивачем у заяві від 12.06.2024 року.

Судом також враховується, що позивач є зацікавленою особою із приводу розгляду цього клопотання та мав можливість цікавитись результатами його розгляду. У протилежному випадку це є його пасивною поведінкою. Маючи намір отримати дозвіл на затвердження відповідного проекту землеустрою позивач мав проявляти активні дії та міг дізнатись про результати його розгляду у відповідача, а не вишукувати його у поштових відділеннях міста Дніпра, про що зазначає представник позивача.

Стосовно ж його посилань на те, що у зв`язку з військовою агресією рф позивч був вимушений 26.02.2022 року виїхати за межі території Дніпропетровської області задля збереження життя суд зазначає, що розгляд поданого клопотання відбувся до настання цих подій.

При цьому, слід наголосити, що посилання на виключні обставини введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку на звернення до суду без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на можливість реалізації особи права на звернення до суду, враховуючи, що суди протягом усього цього періоду продовжували працювати, у тому числі шляхом приймання позовних заяв, поданих електронним шляхом.

Введення воєнного стану, безумовно, є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки впливає на життєдіяльність у державі у цілому. Але між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий, причинний зв`язок. При вирішенні питання про поновлення процесуального строку судом враховуватися, зокрема, яким чином запроваджені обмеження перешкоджали своєчасно звернутися до суду із означеною позовною заявою.

Верховний Суд в ухвалі від 22 червня 2022 року у справі №640/12494/20 зазначив, що введення з 24.02.20222 воєнного стану в країні, безумовно, є поважною підставою, яка відповідно до частини першої статті 121 КАС повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку. Але між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий причинний зв`язок.

У цьому випадку, заявником не надано жодних доказів та не зазначено конкретних обставин того, як саме введення воєнного стану вплинуло на можливість реалізації права на судовий захист, що у свою чергу обумовило поважність причин пропуску строку на звернення до суду із цим позовом.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

Зважаючи на наведені обставини, які є визначальними у спірних процесуальних правовідносинах, суд не надає оцінку заяві представника позивача від 24.06.2024 року, однак враховує, що означені обставини свідчать про недобросовісність зацікавленої особи.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи недоведеність заявником існування об`єктивно непереборних обставин, які унеможливили своєчасне звернення до суду з цими вимогами, суд визнає неповажними зазначені заявником в клопотанні причини пропуску строку звернення, що згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України є підставою для залишення позову без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволення клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Л.Є. Букіна