Справа № 160/18722/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
26.07.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
- включити до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 29.03.1996р. по 31.03.1998р., з 01.04.1998р. по 05.06.2000р. у ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» та з 06.06.2000р. по 17.11.2007р. у ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ», що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- включити до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.05.2009 року по 19.01.2019 року у, мовою оригіналу, «ООО «Артель старателей «Шахтер», що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.04.2023 року про призначення пенсії на пільгових умовах за ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 29.03.1996р. по 31.03.1998р., з 01.04.1998р. по 05.06.2000р. у ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» за Списком №1, з 06.06.2000р. по 17.11.2007р. у ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» за Списком №1, та з 01.05.2009 року по 19.01.2019 року у, мовою оригіналу, «ООО «Артель старателей «Шахтер» за Списком №2.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 адміністративний позов було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду: - уточненого адміністративного позову з уточненими позовними вимогами відповідно до вимог КАС України, а також його копії для направлення відповідачу/відповідачам у справі відповідно до їх кількості, та/або доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; - документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі та в порядку, передбачених чинним законодавством України, відповідно до уточнених позовних вимог; - заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску в частині позовних вимог, що перевищують встановлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до дня подання позовної заяви до адміністративного суду.
Копію зазначеної ухвали, враховуючи припинення фінансування суду за кошторисними призначеннями для придбання поштових марок через військове вторгнення російської федерації на територію України та введенням на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 воєнного стану, 09.08.2023 направлено позивачу засобами телекомунікаційного зв`язку на електронну адресу, зазначену останнім в позовній заяві. Тобто, строк для усунення недоліків з урахуванням ч.6 ст.120 КАС України до 21.08.2023.
23.08.2023 засобами поштового зв`язку від позивача до суду надійшла заява на виконання ухвали, до якої додано заяву про поновлення строку звернення до суду та уточнену позовну заяву до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, у якій позовні вимоги викладені наступним чином:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
- включити до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 29.03.1996р. по 31.03.1998р., з 01.04.1998р. по 05.06.2000р. у ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» та з 06.06.2000р. по 17.11.2007р. у ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ», що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- включити до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.05.2009 року по 19.01.2019 року, мовою оригіналу, «ООО «Артель старателей «Шахтер», що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.04.2023 року про призначення пенсії на пільгових умовах за ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 29.03.1996р. по 31.03.1998р., з 01.04.1998р. по 05.06.2000р. у ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» за Списком №1, з 06.06.2000р. по 17.11.2007р. у ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» за Списком №1, та з 01.05.2009 року по 19.01.2019 року у мовою оригіналу, «ООО «Артель старателей «Шахтер» за Списком №2.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського адміністративного окружного суду від 25.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито в адміністративній справі спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано у відповідачів додаткові докази та встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів КАС України, що підтверджується матеріалами справи.
Копію ухвали про відкриття провадження 06.09.2023 направлено позивачеві засобами телекомунікаційного зв`язку на адресу електронної пошти, вказану в позовній заяві. За даними КП «ДСС» копію ухвали про відкриття провадження 05.09.2023 надіслано одержувачам Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за допомогою підсистеми «Електронний суд» в його електронний кабінет, що підтверджується матеріалами справи. Копію уточненого адміністративного позову 26.09.2024 направлено засобами телекомунікаційного зв`язку на адресу електронної пошти відповідача 1, а відповідачу 2 разом із копією ухвали про відкриття провадження. Тобто, строк на подання відзиву відповідачем 1 до 20.09.2023 та відповідачем 2 до 11.10.2023 відповідно.
20.09.2023 через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли докази на виконання ухвали суду.
25.09.2023 через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, у якому відповідач 1 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні з огляду на те, що відповідно до наданих документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, диплом, військовий квиток, уточнюючі довідки) загальний страховий стаж складає 27 років 1 місяць 3 дні. Пільговий стаж за списком №1 відсутній. До пільгового стажу не враховано періоди роботи: з 29.03.1996 по 17.11.2007 (не підтверджено рішенням комісії від 04.06.2020 № 4); з 01.05.2009 по 19.01.2019 згідно довідки від 19.01.2019 № 544 (з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).
Суд, враховуючи рекомендації Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 щодо продовження процесуальних строків, вважає за необхідне прийняти вказаний відзив до розгляду.
09.10.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві засобами телекомунікаційного зв`язку на адресу суду надійшли докази на виконання ухвали суду.
10.10.2023 засобами поштового зв`язку від Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві надійшов відзив на позов, у якому відповідач 2 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні з аналогічних підстав, що зазначені відповідачем 1 у відзиві.
За правилами ст.263 КАС України адміністративна справа мала бути розглянута до 24.09.2023, проте з метою забезпечення принципу рівності сторін судом продовжено розгляд справи до спливу строку на подання відзиву, та з урахуванням перебування головуючого судді Юхно І.В. у відпустці в період з 08.10.2023 по 20.10.2023 суд на підставі положень ч.6 ст.120 КАС України розглядає справу в перший робочий день з урахуванням вихідних днів 23.10.2023.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 25.10.2012 Нікопольським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.
Рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України про результати розгляду заяви від 04.06.2020 №4 не підтверджено період роботи з 29.03.1996 по 17.11.2007 для зарахування до пільгового стажу за Списком № 1.

Означене рішення позивачем у межах даного спору не оспорюється.

28.04.2023 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №20 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з відповідним пакетом документів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 04.05.2023 №28 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.п.1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком № 1.

У рішенні вказано, що відповідно до наданих документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, диплом, військовий квиток, уточнюючі довідки) загальний страховий стаж складає 27 років 1 місяць 3 дні. Пільговий стаж за списком №1 відсутній. До пільгового стажу не враховано періоди роботи: з 29.03.1996 по 17.11.2007 (не підтверджено рішенням комісії від 04.06.2020 № 4); з 01.05.2009 по 19.01.2019 згідно довідки від 19.01.2019 № 544 (з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Вказане рішення направлено на адресу позивача супровідним листом відділу обслуговування громадян №20 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.05.2023 №0400-010223-8/62804.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком та вважаючи, що періоди роботи з 29.03.1996 по 31.03.1998, з 01.04.1998 по 05.06.2000, з 06.06.2000 по 17.11.2007 та з 01.05.2009 по 19.01.2019 підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком №1, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Пунктом 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486 (далі Положення №№28-2), Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом встановлено, що позивач, зокрема, працював (мовою оригіналу):

- Нікопольський Південно-трубний завод:

- 29.03.1996 переведен в трубоволочильном цехе 1 термистом труб 3 розряда (расп. 1 от 29.03.1996);

- 01.04.1997 переведен в трубоволочильном цехе 1 термистом труб 4 розряда (расп. 11 от 01.04.1997);

- 01.04.1998 переведен в трубоволочильном цехе 1 термистом проката и труб 4 розряда (расп. 33 от 01.04.1998);

- 09.06.1998 згідно наказу Фонду державного майна України №12 від 09.08.98 Нікопольський Південно-трубний завод перетворений у відкрите акціонерне товариство «Нікопольський Південно-трубний завод»;

- 01.01.2000 переведен в трубоволочильном цехе 1 термистом проката и труб 5 розряда (расп. 6 от 01.01.200);

- 05.06.2000 звільнений за п.5 ст.36 КЗпП України по переводу в ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТіст»;

- ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТіст»:

- 06.06.2000 принят по переводу в трубоволочильній цех термистом проката и труб 5 разряда (приказ 14 от 06.06.2000);

- 17.11.2007 звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (расп. Ув-153 от 17.11.07);

- Район Крайнего Севера ООО «Артель старателей «Шахтер»:

- 01.05.2007 принят слесарем дежурным по ремонту оборудования открытых горных работ (приказ №1009-к от 01.05.2009);

- по результатам атестации рабочих мест по условиям труда, подтверждено право на пенсию на льготных условиях по сп.№2 (приказ №44-П от 08.08.2012);

- по результатам атестации рабочих мест по условиям труда, подтверждено право на пенсию на льготных условиях по сп.№2 (приказ №195/1-к от 18.04.2016);

- 19.01.2019 трудовой догвор расторгнут по иницативе работника, п.3 ч.1 ст.77 Трудового кодекса росийской федерации (приказ от 19.01.2019 №14-к).

Згідно з розрахунком стажу Форми РС-право за пенсійною справою 28, копія якого надана до матеріалів справи, період роботи позивача з 27.01.1992 по 05.06.2000 (8р. 4міс. 9дн.) зарахований до загального страхового стажу позивача, а період з 01.05.2007 по 19.01.2019 не зарахований ані до страхового, ані до пільгового стажу роботи позивача.

Водночас, з оспорюваного рішення вбачається, що пенсійним органом до пільгового стажу за Списком №1 не зараховано період з 29.03.1996 по 17.11.2007, оскільки не підтверджено рішенням комісії від 04.06.2020 № 4, а також період з 01.05.2009 по 19.01.2019 згідно довідки від 19.01.2019 № 544, так як з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за №1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком №1 та/або № 2.

При цьому, за правилами застосування Списків №1 та № 2, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991, то застосовується Список, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994, то застосовується Список, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003, то застосовується Список, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Суд звертає увагу, що у рішенні Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України про результати розгляду заяви від 04.06.2020 №4, яким не підтверджено період роботи з 29.03.1996 по 17.11.2007 для зарахування до пільгового стажу за Списком № 1, зокрема, зазначено, що Згідно п.4 розділу III Металургійне виробництво (Чорні метали) Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 та постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 право на пільгову пенсію мають в трубоволочильному виробництві: термісти прокату і труб, зайняті на ручному завантаженні гарячого металу. Відповідно до п.4 розділу III Металургійне виробництво (Чорні метали) Списку №2, затвердженого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 № 36 правом на пільгову пенсію мають в трубоволочильному виробництві: термісти прокату і труб.

В трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено, що заявник працював на посадах та умовах передбачених Списком №1 повний робочий день.

У довідці з Єдиного державного реєстру зазначено, що державна реєстрація ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» (30926951) припинена у зв`язку з банкрутством. Державна реєстрація ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» (05393108) припинена 21.04.2020. У такому випадку підтвердження стажу роботи, відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1, проводиться комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

В довідках архівного відділу Нікопольської міської ради від 05.05.2020 № 1089, від 13.03.2020 № 794 зазначено, що за документами архівного фонду № 249 ПАТ «Нікопольський південно трубний завод» та архівного фонду № 570 ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» ОСОБА_1 значиться:

з 29.03.1996 (наказ від 29.03.1996 №1) термістом труб цеху №3,

з 01.04.1998 (наказ від 01.04.1998 №33) термістом прокату і труб там же,

з 05.06.2000 (наказ від 01.06.2000 № Д 411) звільнений,

з 06.06.2000 (наказ від 01.06.2000 № 14) прийнятий термістом прокату і труб в цех №3,

з 17.11.2007 (наказ від 17.11.2007 № 153) звільнений.

У відомостях нарахування заробітної плати вказана кількість відпрацьованих днів та суми нарахованої заробітної плати з квітня 1996 року по червень 2000 року та з червня 2000 року по жовтень 2007 року.

Згідно з вимогами статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсії за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах на роботах з особливо шкідливими, із шкідливими і важкими умовами праці, за Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць. (Порядок проведення атестації затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442). Відповідно до п. 4.3 Порядку застосування Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників у разі обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, у разі підтвердження права на пільгову пенсію за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Наказом від 08.12.1994 № 1896 НПЗ, про затвердження переліку робочих місць, виробництв, робіт, посад працівників заводу яким підтверджено право на пенсію за Списком № 2, термісти прокату і труб трубоволочильного цеху атестовані за Списком № 2. Відповідно до наказу від 10.12.1999 № 744 ВАТ «Нікопольський південнотрубний завод» термісти прокату і труб, зайняті на роботах біля печей з температурним режимом обробки легированих марок сталі і сплавів трубоволочильного цеху №1 атестовані за Списком №1. Перелік атестованих посад за Списком № 2 на розгляд комісії не надано. Відповідно до наказів ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» від 10.01.2001 № 4/1 (за результатами атестації проведеної 10.12.1999) термісти прокату і труб трубоволочильного цеху № 1 атестовані за Списком № 2.

Згідно наказу ЗАТ «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» від 19.12.2005 №203 за умовами праці термісти прокату і труб, зайняті на роботах біля печей з температурним режимом обробки легированих марок сталі і сплавів трубоволочильного цеху №1 атестовані за Списком №1, а термісти прокату і труб трубоволочильного цеху № 1 атестовані за Списком №2.

Згідно наданих документів заявник працював на посаді терміста прокату і труб трубоволочильного цеху, яка дає право на пенсію за Списком № 2. За результатами проведених атестацій робочих місць на вищезазначених підприємствах посада «терміст прокату і труб» атестована за Списком № 2.

Суд наголошує, що означене рішення позивачем у межах даного спору не оспорюється. Доказів скасування означеного рішення в адміністративному чи судовому порядку до суду надано не було.

Тобто, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем 2 було неправомірно не зараховано вищевказані періоди роботи ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1. В той же час, означене рішення підтверджує наявність підстав для зарахування періоду роботи з 29.03.1996 по 17.11.2007 до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2, чого пенсійним органом не було здійснено.

Стосовно зарахування до пільгового стажу по Списку №2 періоду роботи позивача з 01.05.2009 по 19.01.2019, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як передбачено ч.2 ст. 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

При цьому метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст.5 Угоди).

Відповідно до ст.1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Ст.6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно із абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 Угоди від 14.01.1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Ч.2 ст.4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а, від 20.07.2020 у справі № 174/421/17(2-а/174/64/2017) та від 29.03.2023 у справі №360/4129/20.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Таким чином, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Принагідно суд зазначає, що неможливість встановити сплату страхових внесків, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого стажу.

Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма п.3 ст.6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж та заробітна плата, набуті позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.

01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеної від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 № 140/98-ВР.

29.11.2022 КМУ прийняв постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі Постанова №1328), яка набрала чинності 02.12.2022, і якою постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Отже, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року № 1328 передбачено вихід України з цієї Угоди зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України з 19.06.2023 року.

Водночас, суд наголошує, що відповідно до ст.58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення ч.1 ст.58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (ст.6 КК України, ст.8 КУпАП, ст.3 ЦПК України). Конституція України, закріпивши ч.1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За ст.151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, суд наголошує, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Зокрема, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

Варто також зауважити, що відповідно до ч. 1 ст. 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

Таким чином, положення Закону № 2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022. Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

А відтак, суд відхиляє посилання відповідачів, покладені в основу спірного рішення, на ту обставину, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Як підтверджено записами трудової книжки позивача ОСОБА_1 працював з 01.05.2009 по 19.01.2019 слюсарем черговим з ремонту обладнання відкритих гірничих робіт у ООО «Артель старателей «Шахтер» Район Крайнего Севера (мовою оригіналу)

Варто зазначити, що запис про спірний період у трудовій книжці позивача заповнений відповідно до вимог Інструкції № 58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивача прийнято на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Таким чином, оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації у зв`язку з набранням чинності Законом № 2783-IX.

Відтак період роботи позивача з 01.05.2009 по 19.01.2019 на території рф підтверджено даними трудової книжки та має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Ураховуючи, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави їх не враховувати.

Вищенаведене спростовує посилання відповідача на відсутність підстав для зарахування стажу роботи на території рф, у зв`язку зі збройною агресією росії, що унеможливлює ведення кореспонденції, оскільки стаж роботи позивача підтверджений відомостями з трудової книжки, що є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Водночас, щодо зарахування цих періодів до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, суд звертає увагу на таке.

Частиною 1 ст. 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Як вже зазначено судом вище, за приписами частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15.04.994 року, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами, в тому числі російською федерацією та Україною.

При цьому, відповідачем не заперечується та матеріалами справи підтверджується, що позивачем до заяви про призначення пенсії на підтвердження пільгового стажу було долучено довідка від 19.01.2019 №544, видана ООО «Артель старателей «Шахтер» (мовою оригіналу), згідно з якою ОСОБА_1 працював в означеному підприємстві повний робочий день з 01.05.2009 по 19.01.2019 за професією «электрослесарь (слесарь) дежурный и по ремонту оборудования» (мовою оригіналу), дана робота дає право на пільгову пенсію за позицією 2010100а-19931 підрозділу №1а розділу №1 Списка №2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10. За виключення наступних періодів (відпустка без збереження заробітної плати): з 24.11.2010 по 14.04.2011, з 23.11.2011 по 17.05.2012, з 16.12.2012 по 31.03.2013, з 23.12.2013 по 21.03.2014, з 01.12.2014 по 26.02.2015, з 23.11.2015 по 19.03.2016, з 10.11.2016 по 03.03.2017, з 10.11.2016 по 03.03.2017, з 28.10.2017 по 04.04.2018, з 16.11.2018 по 19.01.2019. Стаж роботи, що дає право призначення пенсії на пільгових умовах становить 06 років 7 місяців 24 дні. Довідка містить підстави видачі та підписи трьох посадових осіб підприємства, скріплена відповідною печаткою.

Однак, вказані документи протиправно не було враховано органом Пенсійного фонду України з огляду на те, що це період роботи на території росії.

Суд зазначає, що відповідно до Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» до посад за Списком №2 відносяться «Електрослюсарі (слюсарі) чергові та по ремонту устаткування» (позиція «2010100а-19931» розділу «І. ГІРНИЧІ РОБОТИ»). Відтак, вищезазначений період роботи позивача на території рф підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача.

Отже, суд приходить до висновку, що період роботи ОСОБА_1 01.05.2009 по 19.01.2019 з урахуванням довідки від 19.01.2019 №544, виданої ООО «Артель старателей «Шахтер» (мовою оригіналу), протиправно незараховано до пільгового стажу позивача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що Головним управління Пенсійного фонду Пенсійного фонду України в м.Києві протиправно незараховано до пільгового стажу означені періоди роботи позивача, що в свою чергу призвело до невірного розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 в рішенні від 04.05.2023 року №28 про відмову у призначенні йому пенсії за віком.

Оскільки відповідачами під час судового розгляду справи не доведено зарахування до пільгового стажу роботи позивача вищевказаних періодів, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.

При цьому, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Фактично, необхідною передумовою застосування частини 2 статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Крім того, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

При цьому, суд враховує, що дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Разом із цим, суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок пільгового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.

Отже, з метою повного та всебічного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне частково задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги, скоригувавши їх та вийшовши за їх межі відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 04.05.2023 № 28 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 період роботи з 29.03.1996 по 17.11.2007;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального (страхового) стажу та пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, період роботи з 01.05.2009-19.01.2019 з урахуванням довідки від 19.01.2019 №544, виданої ООО «Артель старателей «Шахтер» (мовою оригіналу);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.04.2023 про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у розмірі 1073,60 грн., який сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 20.07.2023 №66459028, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 805,20 грн. (по 402,60 грн з кожного з відповідачів).

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ), відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 04.05.2023 № 28 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 період роботи з 29.03.1996 по 17.11.2007.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального (страхового) стажу та пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, період роботи з 01.05.2009-19.01.2019 з урахуванням довідки від 19.01.2019 №544, виданої ООО «Артель старателей «Шахтер» (мовою оригіналу).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.04.2023 про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 402,60 грн. (чотириста дві гривні 60 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 402,60 грн. (чотириста дві гривні 60 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно