Справа № 280/750/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2024 року м. Дніпросправа № 280/750/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року (суддя Калашник Ю.В., повне судове рішення складено 25 березня 2024 року) в справі № 280/750/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії №09 від 10 січня 2024 року; зобов`язання зарахувати до страхового стажу всі періоди роботи відповідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 28 липня 1983 року, період навчання в Запорізькому професійно-технічному училищі торгівлі з 01 вересня 1982 року по 26 липня 1983 року та в Запорізькому технікумі радянської торгівлі з 1984 року по 1986 рік, відпустки по догляду за дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , 05 вересня 1995 року, до досягнення ними трирічного віку, а також призначити пенсію за віком з моменту звернення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії №09 від 10 січня 2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 28 вересня 1989 року по 04 червня 1991 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 28 липня 1983 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності від 03 січня 2024 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що позивач не має необхідного страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності (14 років), адже страховий стаж позивача складає 6 років 4 місяці 11 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою, оскільки на титульній сторінці у зміненому прізвищі після шлюбу та даті народження наявне виправлення, тому необхідне на титульній сторінці зробити запис про виправлення та завірити його належним чином або надати уточнюючі довідки, які підтверджують періоди роботи; період роботи з 28 вересня 1989 року по 04 червня 1991 року, оскільки в записі про звільнення відсутня назва документу, на підставі якого його зроблено.

Страховий стаж з 01 жовтня 2001 року зараховано згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 січня 2024 року позивач звернувся ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області №09 від 10 січня 2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні зазначено, що вік заявниці 58 років. Необхідний страховий стаж становить 14 років. Страховий стаж особи становить 6 років 4 місяці 11 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно з записами трудової книжки, оскільки на титульній сторінці трудової книжки у зміненому прізвищі заявниці після шлюбу та даті народження наявні виправлення. Необхідно на титульній сторінці зробити запис про виправлення та завірити його належним чином або надати уточнюючі довідки, які підтверджують періоди роботи. Звернуто увагу, що до страхового стажу не буде зараховано період роботи з 28 вересня 1989 року по 04 червня 1991 року, оскільки в записі про звільнення відсутня назва документу, на підставі якого зроблено запис. Страховий стаж з 01 жовтня 2001 року зараховано згідно з даними персоніфікованого обліку.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки законодавцем обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавця, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням, тому відсутність у трудовій книжці позивача в записі про звільнення назви документу, на підставі якого зроблено запис, та наявність на титульній сторінці трудової книжки виправлень у зміненому прізвищі після шлюбу та даті народження не є тими недоліками, наявність яких може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що період роботи позивача з 28 вересня 1989 року по 04 червня 1991 року має бути зарахований до страхового стажу, оскільки недостовірності або інших ознак юридичної неточності не встановлено, а тому трудову книжку позивача слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Разом з цим, оскільки рішення не містить обґрунтувань не зарахування до страхового стажу у повному обсязі усіх періодів роботи позивача, які зазначені у її трудовій книжці, відповідачем не досліджувались усі періоди роботи позивача, зазначені у її трудовій книжці, суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача всі періоди роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 28 липня 1983 року.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період навчання в Запорізькому професійно-технічному училищі торгівлі з 01 вересня 1982 року по 26 липня 1983 року та в Запорізькому технікумі радянської торгівлі з 1984 року по 1986 рік, відпустки по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, а також призначити пенсію за віком з моменту звернення з таких підстав.

Відповідно до розрахунку стажу форми РС-право період навчання з 01 вересня 1984 року по 04 червня 1986 року зараховано до страхового стажу позивача згідно з дипломом НОМЕР_2 .

Позивачем не подавалось до органу Пенсійного фонду разом із заявою про призначення пенсії копія диплома НОМЕР_3 , свідоцтва про народження дітей та довідка від 22 січня 2024 року № 01-25/05 та від 18 січня 2024 року № 01/01-2024, тому оцінка зазначеним документам відповідачем не надавалась.

Вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Враховуючи, що відповідач не надав повної та належної оцінки наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача всіх періоди роботи відповідно записів трудової книжки, обмежившись безпідставним посиланням на недоліки в оформленні титульної сторінки трудової книжки, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення №09 від 10 січня 2024 року про відмову в призначенні позивачу пенсії по інвалідності та необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності від 03 січня 2024 року та вирішити питання щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду з 28 вересня 1989 року по 04 червня 1991 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який слугував підставою для часткового задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки МСЕК 12ААГ № 456548 від 20 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнана інвалідом 3 групи безтерміново (а.с. 10).

ОСОБА_1 03 січня 2024 року звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності, подавши довідку про присвоєння інн, виписку з акту огляду МСЕК, диплом, реєстр, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, трудову книжку (а.с. 43-44).

За принципом екстериторіальності програмним забезпеченням Пенсійного фонду України визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу, - ГУ ПФУ в Чернівецькій області.

Рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 10 січня 2024 року № 09 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності з підстав відсутності необхідного страхового стажу (а.с. 42).

У рішенні вказано, що необхідний страховий стаж становить 14 років, страховий стаж особи становить 6 років 4 місяці 11 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці у зміненому прізвищі після шлюбу та даті народження наявне виправлення, необхідне на титульній сторінці зробити запис про виправлення та завірити його належним чином або надати уточнюючі довідки, які підтверджують періоди роботи.

До страхового стажу не буде зараховано період роботи з 28 вересня 1989 року по 04 червня 1991 року, оскільки в записі про звільнення відсутня назва документу, на підставі якого його зроблено.

Спірним в цій справі є питання зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності через порушення порядку ведення трудової книжки та, відповідно, правомірності рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп, зокрема, від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі Інструкція №58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Відповідно, є цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботи з 28 вересня 1989 року по 04 червня 1991 року.

Також є цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність рішення про відмову в призначенні пенсії №09 від 10 січня 2024 року, адже оскаржуване рішення не містить підстав не зарахування до страхового стажу у повному обсязі усіх періодів роботи позивача, які зазначені у її трудовій книжці.

Доводи апелянта зводяться до правомірності рішення про відмову в призначенні пенсії та спростовані приведеними вище висновками суду.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржене, тому судом не переглядається в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року в справі № 280/750/24 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року в справі № 280/750/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 10 липня 2024 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 10 липня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко