Справа № 200/3217/24
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року Справа№200/3217/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

24.05.2024 до Донецького окружного адміністративного суду, через систему Електронний суд, надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 21 від 13.05.2024 року, що було прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області за заявою про призначення пенсії за віком від 07.05.2024;

- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 30.11.1989 по 26.01.1991, з 03.02.2003 по 29.02.2004, з 15.09.2020 по 29.03.2023 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 07.05.2024 року відповідно до п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VІІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020).

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку 50 років та має необхідний страховий та пільговий стаж для призначення пенсії, проте відповідач відмовив у призначенні пенсії, з посиланням на недосягнення пенсійного віку 55 років. Позивач вважає рішення протиправним та таким, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки вважає, що при призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 пенсійний орган повинен керуватись п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15).

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов, зі змісту якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідно до поданих документів позивач немає необхідний пільговий стаж, що обумовлено не врахуванням періодів роботи з 30.11.1989 по 26.01.1991, з 03.02.2003 по 29.02.2004, з 15.09.2020 по 29.03.2023, оскільки в наданих уточнюючих довідках посилання на коди професій не відповідають посадам у Списках, чинних на момент роботи позивача на зазначених посадах. Стосовно позовних вимог в частині призначення пенсії з 50 років, відповідач вказав, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії (07.05.2024), пенсія за віком на пільгових умовах призначається на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 11.10.2017), яким передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки після досягнення ними 55 років.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 29.05.2024 відкрито провадження в справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 23.05.2002 Красноармійським МВУМВС України в Донецькій області.

07.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для розгляду заяви позивача.

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №21 від 13.05.2024 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з недосягненням встановленого законодавством пенсійного віку 55 років та у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Відповідно до вище вказаного рішення, вік заявниці 53 роки 06 місяців. Страховий стаж особи становить 30 років 06 місяців 16 днів. Пільговий стаж по Списку №2 становить 09 років 07 місяців 23 дні. При цьому зазначено, що до пільгового стажу не враховано:

- період роботи з 30.11.1989 по 26.01.1991 згідно пільгової довідки №01/11-83/3 від 25.04.2024, оскільки в довідці зазначено посилання на розділ ХХХІІІ код КП «786», посада під даним кодом передбачена Постановою КМУ №10 від 26.01.1991, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи (Постанова КМУ №1173 від 22.08.1956);

- період роботи з 03.02.2003 по 29.02.2004 згідно пільгової довідки №01/11-83/6 від 25.04.2024, оскільки в довідці зазначено посилання на розділ ІІ позиція 2а код КП «11708», посада під даним кодом передбачена Постановою КМУ №162 від 11.03.1994, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи (Постанова КМУ №36 від 16.01.2003);

- період роботи з 15.09.2020 по 29.03.2023 згідно пільгової довідки №01/11-83/7 від 25.04.2024, оскільки в довідці зазначено посилання на розділ І позиція 1.1а, посада під даним кодом передбачена Постановою КМУ №36 від 16.01.2023, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи (Постанова КМУ №461 від 24.06.2016).

Отже, періоди роботи зазначені у вказаних вище пільгових довідках не зарахований до пільгового стажу позивача, оскільки у наданих довідках посилання на коди професій не відповідають посадам у Списках, чинних на момент роботи позивача на зазначених посадах (посилання на постанови КМУ, які не були чинні на час роботи позивача).

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернулась із позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною першою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 114 Закону №1058-IV.

Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі за текстом - Закон №1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, згідно пункту "б" частини 1 статті 13 наведеного Закону №1788 пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:

- зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;

- атестація робочих місць;

- досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В свою чергу, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".

При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті а для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах б-з для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

У Законі № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті а- 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах б-з- 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Таким чином, статтею 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.

Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 перевіряючи статтю 13, частину другу статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Вказаними положеннями Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.

Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами б-г статті 54 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону № 213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року) та "Серков проти України" (заява № 39766/05, рішення від 07 липня 2011 року) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року, та виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права, усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Для визначення, чи є у ОСОБА_1 право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, слід встановити досягнення нею 50-ти річного віку та наявність в неї стажу роботи не менше 20 років, з них за списком №2 не менше 10 років.

Так, вік позивача на дату подання заяви про призначення пенсії на пільгових умовах -

53 роки 06 місяців, страховий стаж - 30 років 06 місяців 16 днів, пільговий стаж по Списку №2 - 09 років 07 місяців 23 дні.

При цьому, періоди роботи з 30.11.1989 по 26.01.1991, з 03.02.2003 по 29.02.2004, з 15.09.2020 по 29.03.2023 не зараховані до пільгового стажу.

Стосовно спірних періодів, суд зазначає, що згідно з записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 позивач працювала, зокрема:

шахта «Краснолиманська» п/о «Красноармійськвугілля»

- 30.11.1989 переведена машиністом(кочегаром) котельної 2 розряду та направлена на цю дільницю (запис №4);

- 26.01.1989 звільнена за власним бажанням (Наказ №75-к від 28.01.1991, запис №5);

- 03.02.2003 переведена гірником 2 розряду поверхні (наказ №140/к від 03.02.2003, запис №12);

29.02.2004 звільнена власним бажанням (Наказ №230/к від 01.03.2004, запис №13);

ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська»

15.09.2020 прийнята машиністом конвеєра 3 розряду (наказ №1613/к від 15.09.2020, запис №40);

29.03.2023 звільнена за власним бажанням (наказ №448/к від 29.0.2023, запис №41).

Згідно з довідкою ДП «ВК «Краснолиманська» про підтвердження пільгового стажу №01/11-83/3 від 25.04.2024 позивач працювала повний робочий день на ДП ВК «Краснолиманська» у період з 30.11.1989 по 26.01.1991 за професією машиніст (кочегар) котельні, що передбачено списком 2 розділу ХХХІІІ код КП 786, виконувала роботи на поверхні. Також міститься інформації про те, що у 1990 році 24 учбова відпустка, безоплатними відпустками не користувалася, в страйках участі не приймала.

При цьому, згідно з постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08. 1956 N 1173, що була чинна у період роботи позивача, де Розділом XIV посада Машиністи (кочегари) котлів та їх помічники, старші машиністи (кочегари) котельних віднесена до Списку №2 виробництв, цехов, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах.

Згідно з довідкою ДП «ВК «Краснолиманська» про підтвердження пільгового стажу №01/11-83/6 від 25.04.2024 позивач працювала повний робочий день на ДП ВК «Краснолиманська» у період з 03.02.2003 по 29.02.2004 за професією гірник поверхні, що передбачено списком 2 розділу ІІ позиція 2а код КП 11708, виконувала роботи на поверхні. Також міститься інформації про те, що безоплатними відпустками не користувалася, в страйках участі не приймала.

У вказаний період роботи позивача, була чинна Постанова КМУ «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 16.01.2003 № 36, де Розділом ІІ Списку 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відноситься пункт 2а посада гірники».

Також, згідно з довідкою ДП «ВК «Краснолиманська» про підтвердження пільгового стажу №01/11-83/7 від 25.04.2024 ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ДП ВК «Краснолиманська» у період з 15.09.2020 по 29.03.2023 за професією машиніст конвеєра, що передбачено списком 2 розділу І позиція 1.1а, виконувала роботи на поверхні. Також міститься додаткові відомості про: 3 дні учбовий пункт з 15.09.202, 2021 р. 3 вимушений простій, + 2 безоплатна відпустка, 2022 р. 3 вимушений простій.

У вказаний час роботи позивача, була чинна Постанова КМУ «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 24.06.2016 № 461, де відповідно до Розділу І Гірничі роботи Списку 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відноситься підрозділ 1 Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні , та серед перелічених посад міститься : машиністи конвеєрів.

Стосовно тверджень відповідача, що в наданих уточнюючих довідках посилання на коди професій не відповідають посадам у Списках, чинних на момент роботи позивача на зазначених посадах, суд зазначає, що вказаний недолік у пільгових довідках допущений посадовими особами підприємства, на яких покладено обов`язок щодо оформлення та видачу довідок працівникам про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Отже, правильність оформлення пільгових довідок покладалася саме на відповідальних посадових осіб роботодавця, а не на працівника.

Також суд ураховує, що вказаних вище пільгових довідках мітиться посилання на накази про атестацію робочих позивача та на постанови щодо затвердження пільгових Списків, а саме: постанова Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, ПКМУ №10 від 26.01.1991, ПКМУ №162 від 11.03.1994, ПКМУ №36 від 16.01.2003, ПКМУ №461 від 24.06.2016.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до частини 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, відповідач мав право звернутися до підприємства щодо уточнення необхідної інформації, проте вказаним правом не скористався.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за заповнення пільгових довідок.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 30.11.1989 по 26.01.1991, з 03.02.2003 по 29.02.2004, з 15.09.2020 по 29.03.2023 повинні бути зараховані відповідачем до пільгового стажу за Списком№2 при вирішенні питання про призначення пенсії.

Отже, суд зазначає, що з урахуванням спірних періодів пільговий стаж позивача за Списком№2 складає більше 10 років, отже рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачеві є неправомірним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачеві відповідно до п. "б" ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, станом на дату подання заяви про призначення пенсії вік заявниці - 53 роки 06 місяців, страховий стаж - 30 років 06 місяців 16 днів, пільговий стаж по Списку №2 - 09 років 07 місяців 23 дні. При цьому, стаж за Списком №2, з урахуванням періодів з 30.11.1989 по 26.01.1991, з 03.02.2003 по 29.02.2004, з 15.09.2020 по 29.03.2023, складає більше 10 років. При цьому, робота за пільговою професією розпочато з 1989 року (тобто до 01.04.2015), отже позивач має право на призначення пенсії відповідно до п. "б" ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VІІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року є дня подання заяви про призначення пенсії.

Отже на підставі викладеного вище, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачеві.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією від 24.05.2024 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн (1211,20 *0,8). Таким чином, судовий збір у розмірі 968,96 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2,5-10, 72-80, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №21 від 13.05.2024 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: м. Тернопіль, Майдан Волі, 3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначення пенсії від 07.05.2024, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи: 30.11.1989 по 26.01.1991, з 03.02.2003 по 29.02.2004, з 15.09.2020 по 29.03.2023 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі 1-5/2018 (746/15) з 07.05.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: м. Тернопіль, Майдан Волі, 3, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв