Справа № 280/10725/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2024 року м. Дніпросправа № 280/10725/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року (суддя Максименко Л.Я.) у справі №280/10725/23 за позовом ОСОБА_1 до до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі відповідач), в якій просила:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління юстиції у Запорізькій області (правонаступником якого є Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ) щодо неприсвоєння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 7 рангу державного службовця у межах категорії В;

зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (яке є правонаступником Головного управління юстиції у Запорізькій області) внести зміни до електронної трудової книжки ОСОБА_1 шляхом присвоєння їй з 28.11.2019 року 7 рангу державного службовця;

зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (яке є правонаступником Головного управління юстиції у Запорізькій області) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 за період з 28.11.2019 по 15.02.2021 різницю надбавки між 7 і 9 рангом державного службовця; нарахувати і виплатити за період з 28.11.2019 по 15.02.2021 різницю між сумою нарахованої і виплаченої заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності, матеріальної допомоги на вирішення соціально- побутових питань з урахуванням донарахованої надбавки за ранг державного службовця, з індексацією, відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення, та компенсацією, відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що наказом Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №911/07-12 від 26 листопада 2019 року ОСОБА_1 було призначено з 28.11.2019 року на посаду старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, з присвоєнням 9 рангу державного

службовця у межах категорії В посад державної служби. При цьому, відповідачем було визначено, що стаж державної служби на день призначення становить 11 років 08 місяців 19 днів. Вважала, що ОСОБА_1 при призначенні з 28.11.2019 року на посаду старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області мало б бути враховано її попередній стаж: 1) державної служби - на посаді старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції з 03.04.2009 по 08.08.2012 року( 3 роки 4 місяці 6 днів); 2) патронатної служби - на посаді помічника судді з 11.07.2016 по 02.08.2019 (3 роки 00 місяців 23 дні); та мало б бути присвоєно одразу не найнижчий 9 ранг, а 7 ранг державної служби в межах відповідної категорії посад. Зазначала, що їй за період з 28.11.2019 по 15.02.2021 року не доплачена сума, що є різницею надбавки між 7 та 9 рангом та яка входить до складу заробітної плати державного службовця. З цих підстав звернулася з позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року зазначений позов задоволено частково :

визнано протиправними дії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), які полягають у присвоєнні ОСОБА_1 9 рангу державного службовця у межах категорії В з при призначенні її на посаду старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя 28.11.2019;

зобов`язано Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 відповідного рангу державного службовця та внести зміни до електронної трудової книжки ОСОБА_1 з 28.11.2019, з урахуванням стажу державної служби 11 років 08 місяців 19 днів;

зобов`язано Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 28.11.2019 по 15.02.2021 виходячи з розміру відповідної надбавки за ранг державного службовця, визначеного на виконання вказаного рішення суду, з індексацією, відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення, та компенсацією, відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 неправомірно присвоєно 9 ранг державного службовця у межах категорії В при призначенні її на посаду старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області згідно наказу №911/07-12 від 26 листопада 2019 року.

Такі висновки суд обґрунтував тим, що оскільки 28.11.2019 ОСОБА_1 прийнята на посаду державної служби не вперше, враховуючи положення ч.5 ст.39 Закону №889-VIII , їй мав бути присвоєний ранг у межах категорії "В" з урахуванням сумарного відпрацьованого часу на посадах державної служби в інших державних органах та порядку присвоєння чергового рангу відповідно до ч.6 ст.39 Закону № 889-VIII, в тому числі час роботи позивачки на посаді патронатної служби, відповідно до приписів ч. 5 ст. 92 Закону № 889-VIII.

Також, судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат та стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано положень Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 306 від 20.04.2016 року, відповідно до якого у строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу враховується період роботи на останній займаній посаді. При цьому, як зазначає відповідач, період патронатної служби не може бути зарахований для визначення рангу державного службовця, оскільки, у відповідності до ч. 5 ст.92 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII зазначений період зараховується лише за умови, якщо до призначення на посаду патронатної служби він перебував на державній службі та після звільнення з посади патронатної служби повернувся на державну службу. А відповідно до записів у трудовій книжці позивачки у період з 14.08.2019 року по 27.11.2019 року остання не працювала, отримувала допомогу по безробіттю в Запорізькому центрі зайнятості, отже мала місце перерва між звільненнями особи з патронатної служби та повторним призначенням на посаду державної служби. Крім того, відповідач висловив свою незгоду з рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, вважаючи їх неспівмірними та необґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №911/07-12 від 26 листопада 2019 року ОСОБА_1 було призначено з 28.11.2019 року на посаду старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, з посадовим окладом 3810 грн., з присвоєнням 9 рангу державного службовця у межах категорії В посад державної служби, як таку, що успішно пройшла конкурсний відбір. Призначено надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 33% посадового окладу державного службовця, стаж якого на день призначення становить 11 років 08 місяців 19 днів.

Вважаючи протиправною бездіяльність щодо неприсвоєння ОСОБА_1 7 рангу державного службовця у межах категорії В, позивачка звернулася з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, оскаржено в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обгрунтованості, в частині задоволених позовних вимог.

Спірні правовідносини, які становлять предмет спору у цій справі, врегульовані Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII) та Порядком присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №306 від 20.04.2016 року (далі Порядок № 306).

Згідно зі статтею 39 Закону № 889-VIII видом спеціальних звань є ранги державних службовців, яких цим Законом встановлено 9 рангів.

Відповідно до частини третьою статті 39 Закону № 889-VIII передбачено присвоєння таких рангів: державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "А", - 1, 2, 3 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б", - 3, 4, 5, 6 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "В", - 6, 7, 8, 9 ранги державної служби.

Ранги державних службовців присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. Державному службовцю, який вперше призначається на посаду державної служби, присвоюється найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад.

З огляду на положення наведених норм права суд першої інстанції правильно виходив з того, що найнижчий ранг державної служби ,у межах відповідної категорії посад, присвоюється державному службовцю, який призначається на посаду державної служби вперше.

Механізм присвоєння державним службовцям рангів під час прийняття на державну службу та її проходження визначений Порядком присвоєння рангів державних службовців, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №306.

Згідно з абзацом 1 пункту 9 Порядку №306 державному службовцю, який був звільнений з державної служби та повернувся на державну службу, черговий ранг присвоюється через три роки з дня призначення на посаду державної служби.

Відповідно до пункту 10 Порядку №306 державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу», присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. При цьому строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді.

З аналізу вказаних норм порядку можливо дійти таких висновків. Так, п.9 Порядку встановлює загальні строки присвоєння чергового рангу для осіб, які повернулися на державну службу. При цьому, п.9 Порядку не визначає того, який саме ранг встановлюється особі при поверненні на державну службу. Вказане свідчить про те, що Порядок допускає встановлення особі більшого, ніж найнижчий ранг державного службовця, у разі коли такий ранг державний службовець вже мав при звільненні з державної служби.

У свою чергу, п.10 Порядку визначає випадки встановлення рангу державного службовця тим особам, яким таких ранг був присвоєний відповідно до Закону №3723-XII. При цьому, п.10 Порядку передбачає можливість зарахування до строку для призначення чергового рангу попередній період роботи службовця на займаній посаді. Що стосується вжитого терміну «займана посада», то вказане слід оцінювати в контексті усього другого речення п.10 Порядку, з чого можливо зробити висновок про те, що займана посада стосується попередньої роботи державного службовця і визначальним є те, що «займана посада» на попередній роботі повинна бути обумовлена виконанням службових повноважень, тобто відноситься до посад державної служби.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що попередні роботи державного службовця, якому державний ранг присвоєний відповідно до Закону №3723-XII, підлягає зарахуванню при визначенні рангу державного службовця, який поновлюється на державній службі.

У спірному випадку встановлено, що:

13.11.2007 позивачка призначена на посаду державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та 13.11.2007 прийнята присяга державного службовця, присвоєно 15 ранг державного службовця;

з 03.04.2009 по 08.08.2012 перебувала на посаді старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та 13.11.2007 прийнята присяга державного службовця; протягом вказаного періоду позивачці присвоєно 14 та 13 ранг державного службовця;

з 09.08.2012 по 23.04.2015 працювала на посаді головного спеціаліста Заводського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області зі збереженням 13 рангу державного службовця;

24.04.2015 призначена на посаду секретаря судового засідання Заводського районного суду м.Запоріжжя за переведенням із Заводського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області;

14.05.2015 призначена на посаду помічника судді Заводського районного суду м.Запоріжжя та їй встановлено 11 ранг державного службовця;

11.07.2016 відповідно до ст. 92 Закону України Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015 посада помічника судді віднесена до патронатної служби;

02.08.2019 звільнена з посади помічника судді Заводського районного суду м.Запоріжжя у зв`язку із закінченням строку трудового договору;

З 14.08.2019 по 27.11.2019 отримувала допомогу по безробіттю;

З 28.11.2019 по 15.02.2021 працювала на посаді старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та звільнилась за угодою сторін.

Таким чином, позивачка вперше була прийнята на посаду державної служби ще 13.11.2007, цього ж дня прийняла присягу державного службовця.

Отже, попередній період роботи позивачки, який відноситься до робіт на посадах державної служби, повинен бути зарахованим при визначенні рангу державного службовця при поновленні позивачки на державній службі.

Стосовно аргументів відповідача, наведених в апеляційній скарзі, про неможливість зарахування періоду патронатної служби при визначенні рангу державного службовця, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 1 ст. 92 Закону № 889-VIII , до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.

За приписами ч. 5 ст. 92 Закону № 889-VIII , час роботи на посадах патронатної служби зараховується до стажу державної служби та враховується при присвоєнні державному службовцю рангу в межах відповідної категорії посад, якщо до призначення на посаду патронатної служби він перебував на державній службі та після звільнення з посади патронатної служби повернувся на державну службу.

Отже, патронатна служба, в даному випадку робота на посаді помічника судді, повинна бути зараховувана до стажу державної служби при присвоєнні ранга державному службовцю. При цьому, аргументи відповідача про наявність перерви між звільненням позивачки з патронатної служби та повторним призначенням на посаду державної служби (отримання допомоги по безробіттю), не свідчать про відсутність підстав для зарахування періоду патронатної служби при визначенні рангу державного службовця, оскільки таких обмежень не містить ані Закон № 889-VIII, ані Порядок №306.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності визначення позивачці рангу державного службовця при поновленні на державній службі.

Щодо рішення суду першої інстанції, в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами те, що 14 грудня 2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги 141223.

20 січня 2024 року між сторонами укладено Додатковий договір №200224 до Договору який визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Адвоката за надання правової допомоги за супроводження в Запорізькому окружному адміністративному суді справи № 280/10725/23.

Додатковим Договором визначено, що вартість послуг за надання правової допомоги становить 10000,0грн.

В межах розгляду даної справи представником позивача було надано послуги із складання процесуальних документів: позовна заява, відповідь на відзив, заява про поновлення процесуальних строків подані від імені представника позивача адвоката Гесня Н.Т.

20.02.2024 сторони склали Акт приймання-передавання наданих робіт/ послуг до Договору від 14 грудня 2023 р. в якому зазначено, що адвокат надав клієнтові, а клієнт прийняв/отримав таку послугу/правову допомогу: супроводження в Запорізькому окружному адміністративному суді справи № 280/10725/23, за позовною заявою ОСОБА_1 (далі позивач) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Вказано також наступне: вартість послуг, вказаних в п. 1 Акту становить 10000,00 (десять тисяч) грн. Клієнт не має претензій до наданих юридичних послуг, зазначених у п. 1. Даного Акту/ Адвокат своїм підписом свідчить про оплату Клієнтом всієї суми наданих послуг, а Клієнт підтверджує факт оплати зазначеної грошової суми та відсутність будь-яких претензій щодо наданих Виконавцем послуг..

Акт підписано адвокатом та клієнтом Потаповою К.І.

Отже, документально підтверджені витрати на правничу допомогу становлять 10000,0грн. В той же час, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що враховуючи складність справи, витрачений адвокатом час на надання правової допомоги, співмірним розміром витрат на правничу допомогу, який повинен бути стягнутий на користь позивача, становить 6000,0грн.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи скаржника щодо не співмірності та нерозумності відшкодованих судом позивачу понесених витрат, з огляду на таке.

Так, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6,7 статті 134 КАС України).

Вказуючи на не співмірність стягнутих витрат із складністю справи, відповідач не вказує про те, який гонорар адвоката є справедливим у контексті складності цієї справи, та який зазвичай застосовуються при визначенні винагороди адвоката.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У спірному випадку Додатковим Договором визначено фіксовану суму оплати послуг адвоката.

Отже, умови щодо встановленого договором розміру гонорару адвоката відповідають приписам ст. 30 Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши умови укладеного договору про надання правової допомоги, оцінивши у контексті названих процесуальним законом критеріїв співмірності, зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, при цьому, зменшивши заявлену до відшкодування суму до 6000,0грн.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі №280/10725/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 09.07.2024

Повне судове рішення складено 10.07.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк