Справа № 500/1897/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1897/24

09 липня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (надалі, відповідач-2), в якому просить визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.02.2024 №47 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити і виплачувати з 18.07.2023 ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до стажу роботи період догляду за дитиною до досягнення нею віку 12-ти років, як постраждалої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 27.02.1991 по 26.02.2003, з урахуванням перетинів роботи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що неодноразово (22.02.2024, 18.07.2023 і раніше) зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач 1) з заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (надалі - Закон № 796-ХІ1), подавши необхідні документи. Однак, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, прийнятим в порядку екстериторіального розподілу від 29.02.2024 №47 позичці відмовлено в призначенні пенсії за відсутності необхідного страхового стажу. При цьому зазначено про відсутність правових підстав для зарахування періоду догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею 12-річного віку. Крім того, немає дотримання умови проживання або роботи на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, що слугувало підставою для звернення до суду з позовом.

Ухвалою суду від 08.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачам встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні даного позову. Просить врахувати, що за даними документами до страхового стажу позивачки не може бути зараховано періоди догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею 12-річного віку, оскільки відповідно до пункту 5 статті 27 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до дітей, потерплих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які народились після 26.04.1986 від батька або матері, які мали підстави належати до 1, 2 або 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Щодо періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, зазначив, що згідно з витягом з реєстру територіальної громади позивачка була зареєстрована та проживала з 22.06.1985 по 31.12.2014 в м. Чортків Тернопільської області, яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Вказує, що позивач станом на 01.01.1993 прожила 02 роки 10 місяців 14 днів (з 26.04.1986 по 09.03.1989) у зоні посиленого радіологічного контролю, що не дає право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 5 років, оскільки згідно з Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особа повинна станом на 01.01.1993 проживати на зазначеній території 4 роки. Вважає, що до періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не може бути зараховано період з 10.03.1989 по 17.02.1999, оскільки позивачка працювала в цей час в Тернопільській лінійній санепідемстанції Львівської залізниці (м. Тернопіль). Враховуючи викладене, на думку відповідача - 1, пенсійний орган правомірно відмовив позивачці у призначенні пенсії відповідно п. 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки позивачкою не підтверджено факту постійного проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 - 4 роки (підтверджено 02 роки 10 місяців 14 днів) та страховий стаж становить 22 роки 05 місяців 25 днів із необхідних 25 років.

Представник відповідача- 2 подав до суду відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні даного позову з аналогічних мотивів, що і представник відповідача - 1.

Судом встановлено, що позивачу 25.02.2002 видано посвідчення серії НОМЕР_1 громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

22.02.2024 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №47 від 29.02.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання або роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 - 4 роки та у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (25 років). За даними документами до страхового стажу не зараховано періоди догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ними 12-річного віку, оскільки відповідно до пункту 5 статті 27 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які народились після 26.04.1986 від батька або матері, які мали підстави належати до 1,2 або З категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Також, відповідач-2 у даному рішенні зазначив, що згідно витягу з реєстру територіальної громади особа була зареєстрована та проживала з 22.06.1985 по 31.12.2014 в м.Чортків Тернопільської області, які відносяться до зони посиленого радіологічного контролю. Заявник має посвідчення 4 категорії. Дана особа станом на 01.01.1993 прожила 02 роки 10 місяців 14 днів (з 26.04.1986 по 09.03.1989) у зоні посиленого радіологічного контролю, що не дає право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 5 років, оскільки згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особа повинна станом на 01.01.1993 проживати на вище зазначеній території 4 роки. До періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період з 10.03.1989 по 17.02.1999, оскільки заявниця працювала в цей час в Тернопільській лінійній санепідемстанції Львівської залізниці (м.Тернопіль) та період з 01.03.2006 по 01.09.2006 ТзОВ Нововолинськмолокозавод (м.Нововолинськ). Згідно реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди роботи, зокрема з 01.01.1998.

Про вказане рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0215-8/12299 від 11.03.2024.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача-2, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:

Право на пенсію із зменшенням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання в цей період та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше, ніж на 5 років.

Частиною першою статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Відповідно до пунктів 1.8-1.9 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За положеннями пункту 4 частини першої статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Верховний Суд у постанові 17 червня 2020 року по справі №572/456/17 вказав на те, що під час розгляду справи щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" потрібно перевірити, чи постійно проживав або постійно працював позивач у зоні посиленого радіологічного контролю.

Як встановлено судом, відповідачами підтверджено, що позивач станом на 01.01.1993 працювала (проживала) у зоні посиленого радіологічного контролю 02 роки 10 місяців 14 днів.

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади, позивач була зареєстрована з 22.06.1985 за адресою АДРЕСА_1 ; у графі "дата зняття (скасування)" відомості відсутні.

Поряд з цим, у період з 10.03.1989 по 17.02.1999 позивач працювала у Тернопільській лінійній санепідемстанції Львівської залізниці, а у період з 01.03.2006 по 01.09.2006 у ТзОВ "Нововолинськмолокозавод".

Суд зауважує, що м. Тернопіль та м.Нововолинськ не відносилися до зони посиленого радіоекологічного контролю у періодах з 10.03.1989 по 17.02.1999 та з 01.03.2006 по 01.09.2006, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджено Постановою Кабінету Української РСР від 23.07.1991 №106.

Період перебування особи (навчання, роботи) на території яка не віднесена до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення не може бути зарахований до періоду проживання (навчання та період роботи) на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналогічні висновки містяться в Постанові КАС Верховного Суду від 11.03.2024 №500/2422/23.

У зв`язку з цим, суд погоджується з доводами представника відповідача -2, що викладені у спірному рішенні з приводу того, що періоди роботи позивача з 10.03.1989 по 17.02.1999 та з 01.03.2006 по 01.09.2006 не можуть бути зараховані до періоду проживання (навчання та період роботи) на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Тому, суд приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено, що у позивача в сукупності є наявний необхідний період (не менше чотирьох років) проживання (навчання та період роботи) на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 26.04.1986 до 01.01.1993.

Щодо позовної вимоги про зарахування до стажу роботи періоду догляду за дитиною до досягнення нею віку 12-ти років, як постраждалої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 27.02.1991 по 26.02.2003, з урахуванням перетинів роботи, суд зазначає наступне.

Пунктом 13 частини 1 статті 30 Закону № 796-ХІІ встановлено, що потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1 - 6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Згідно зі свідоцтвом (повторно) серія НОМЕР_2 від 06.07.2001, позивач зареєстрована матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 зареєстрований батьком дитини.

Рішенням Чортківського районного суду у Тернопільської області від 28.07.2005 ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відповідності до Свідоцтва про зміну імені, 01.07.2015 складено актовий запис №33 про зміну імені - ОСОБА_4 на ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 видано посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_3 .

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, якою визначено порядок підтвердження стажу роботи, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі:

- свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);

- посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення;

- заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

- документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є:

- виписка з трудової книжки;

- відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією;

- інформація із системи персоніфікованого обліку.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що у трудовій книжці позивача містяться записи про роботу у періоди з 10.03.1989 по 17.02.1999, з 10.06.2001 по 06.01.2002. Таким чином, відомостями трудової книжки позивача не підтверджується обставина, що до досягнення дитиною 12-річного віку позивачка не працювала. При цьому, позивачкою не подано жодних доказів її перебування у відпустці по догляду за потерпілою від Чорнобильської катастрофи дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Відтак, у сукупності наведених обставин та перевіряючи спірне рішення на відповідність вимогам частини другої ст. 2 КАС України, суд вважає, що відповідач-2 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, у зв`язку із чим у задоволенні позову належить відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 09 липня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження:майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001 ),

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003 )

Головуюча суддя Дерех Н.В.