Справа № 207зп-24/160
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
09 липня 2024 р.Справа №207зп-24/160
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
секретаря судового засідання Півоварова В.С.
представника ОСОБА_1
представника ОСОБА_2
розглянувши в судовому засіданні заяву представника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування заходів забезпечення позову за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових сплавів» , -
На розгляд Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових сплавів» про забезпечення позову, яка 02.07.2024 року задоволена частково:
Вказана заява обґрунтована тим, що оспорюване рішення впливає на обов`язок заявника, як платника податків, при постачанні товарів складати та подавати на реєстрацію в Єдиний реєстр податкових накладних податкові накладні, які є підставою для нарахування контрагентами заявника сум податку на додану вартість до податкового кредиту, а також покладає на товариство додатковий обов`язок щодо надання пояснень та документів на підтвердження здійснення господарської операції.
Така заява мотивована тим, що рішення податкового органу є протиправним, оскільки здійснено на підставі віднесення контрагентів відповідача до переліку ризикових під час здійснення господарських операцій зі заявником, технічно припиняє взаємовідносини з іншими контрагентами, має наслідком застосування господарських штрафів, може спричинити матеріальні збитки підприємству, що призведе до його припинення.
У той же час, Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків не погодився з вжитими заходами забезпечення позову, вважаючи, що підстави для цього відсутні. У зв`язку з чим, представником 04.07.2024 року було подано до суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.
У своєму клопотанні заявник стверджує, що рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості є наслідком правомірної службової діяльності контролюючих органів і воно само по собі не порушує та не може порушувати прав та інтересів платника податків, жодним чином не впливає на його діяльність. Відповідач наголошує на тому, що єдиною можливою підставою виключення платника з переліку ризикових є відповідне рішення суду, яке набрало законної сили. Жодної підстави, визначеної ст.150 КАС України для забезпечення позову у суду не має: судом необґрунтовано які права заявника необхідно захистити та не зазначено про «очевидні» ознаки протиправності рішення , що має бути зупиненим.
Таким чином, представник Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків вважає, що в даному випадку підстав для забезпечення позову немає, а тому, вжиті заходи забезпечення позову слід скасувати.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових сплавів» в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову, наголошував на тому, що з двох контрагентів, взаємовідносини з якими стали підставою для включення підприємства до переліку ризикових, на тепер контролюючий орган виключив одного з контрагентів з переліку ризикових, а щодо другого контрагента заявника, то підприємством подано уточнений розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість, тому на тепер у товариства не має серед контрагентів платників податків, що віднесені до переліку ризикових, а тому не забезпечення позову буде безпідставно погіршувати стан Товариства щодо його господарської діяльності та належного визначення податкових зобов`язань заявником та його контрагентами.
Розглянувши відповідне клопотання представника контролюючого органу про скасування заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних міркувань.
Як установлено ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно зі ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та обставинам справи.
Будь-яке забезпечення позову є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, інститут забезпечення адміністративного позову як спосіб попереднього судового захисту є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі, гарантувати ефективність захисту порушених прав чи інтересів.
Указане узгоджується зі змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 13.09.1989 року №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, які передбачають, що рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. При цьому, суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Окрім того, процесуальним законом передбачено механізм скасування вжитих заходів забезпечення позову тим же судом, яким їх було застосовано. Так, відповідно до норми ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. При цьому, в даному випадку кодекс не деталізує підстав для скасування заходів забезпечення, однак, зважаючи на норми Кодексу адміністративного судочинства України в їх сукупності, такими слід вважати наявність обставин, котрі засвідчують тих приводів для забезпечення позову, які окреслені у ст. 150 кодексу.
Отже, на мотивовану вимогу учасника справи, за доведення відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, раніше застосовані заходи забезпечення можуть бути скасовані судом, який їх ужив.
У даному ж випадку, співвставивши аргументи представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових сплавів» та представника Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з питань забезпечення позову, врахувавши відомі обставини справи, суд вважає, що вжиті заходи забезпечення позову в цій справі є обґрунтованими та не вбачає причин для їх скасування.
Слід відзначити, що відповідно до чинного законодавства України рішення контролюючого органу про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості може оскаржуватися та може бути самостійним предметом позову.
Це вбачається у тому числі з форми рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку (додаток 4 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року №1165), яка передбачає, що таке рішення може бути оскаржене в адміністративному або судовому порядку. Також, за приписами п. 6 Порядку №1165, у разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Отже, слід прийти до висновку, що рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку може бути оскаржене у судовому порядку (як спосіб відновлення порушених прав та інтересів платника податків), тобто ,це свідчить про те, що воно тягне за собою певні правові наслідки для платника податків. Відтак, це в свою чергу свідчить про можливість зупинення його дії (у разі наявності для цього підстав відповідно до вимог закону щодо забезпечення позову).
На переконання суду, можливість оскарження такого рішення вказує на те, що воно може порушувати права чи інтереси платника податків, позаяк, саме можливість відновлення таких прав та інтересів є метою адміністративного судочинства. Таким чином, якщо існує загроза настання подальших негативних наслідків для платника податків або неефективності судового захисту, за яким звернувся платник податків, дія відповідного рішення може бути також тимчасово зупинена в порядку забезпечення позову.
Суд також відзначає, що в цій конкретній справі позивачем в заяві про вжиття заходів забезпечення позову було обґрунтовано, що спірне рішення перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з іншими негативними наслідками. А зокрема, внаслідок віднесення платника податків до ризикових, було зупинено реєстрацію ряду податкових накладних заявника (позивача). Також, позивачем доведено погіршення господарської діяльності в розрізі співпраці з контрагентами, які відмовляються підтримувати ділові стосунки з позивачем.
Очевидно, що така ситуація створює для позивача ризики подальшого втручання в його права як платника податків (зокрема, у спосіб подальшого блокування реєстрації податкових накладних) й усунення таких негативних наслідків вимагатиме додаткових зусиль, спрямованих на відновлення свого права. При цьому, вирішення даного спору за таких обставин не буде достатнім для належного правового захисту та не забезпечуватиме повного й ефективного відновлення порушених прав позивача.
А тому, вжиття заходів забезпечення позову, про які клопотав заявник (позивач), є виправданим із огляду не необхідність забезпечити ефективність правосуддя.
Окрім того, суд не вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову призводить до вирішення спору по суті. Слід зазначити, що вжиті заходи є тимчасовими та діють лише до вирішення спору по суті у разі заявлення позовних вимог (які, більш цього, є значно ширшими за обсягом і полягають у скасуванні (а не зупинення дії) рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості, а також скасуванні рішень про відмову в реєстрації податкових накладних).
Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Таким чином бачимо, що процесуальний закон допускає можливість зупинення у порядку забезпечення позову дії саме того рішення суб`єкта владних повноважень, яке є предметом оскарження в адміністративній справі (тобто про їх тотожність). У цьому контексті суд також зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову, які є тотожними змісту позовних вимог, є особливістю адміністративного процесу, оскільки актуальні норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять відповідних заборон у порівнянні з іншими процесуальними кодексами (ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України).
У зв`язку з чим, суд не погоджується з доводами відповідача в цій частині як з мотивами для скасування раніше застосованих заходів забезпечення позову.
Окрім того, суд вважає, що практика Верховного Суду, на яку покликається відповідач у своєму клопотанні, не може бути застосованою в даному випадку, позаяк, обставини, на які покликається позивач у обґрунтуванні забезпечення позову, засвідчують дійсне втручання оспорюваним рішенням про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку в законні права та інтереси позивача, настання для нього негативних наслідків і можливість їх посилення (збільшення) на час вирішення спору по суті, що вказуватиме на неефективність судового захисту.
Таким чином, суд вважає, що вжиті заходи забезпечення позову відповідають обставинам справи, є виправданими та узгоджуються з приписами чинного законодавства України, а підстав для їх скасування немає. Суд підкреслює, що застосовані заходи покликані забезпечити ефективність судочинства та гарантувати незмінність правовідносин, які існували до порушення (до прийняття спірного рішення). Незважаючи на те, що формально спірне рішення контролюючого органу відповідає його компетенції, однак, це само по собі не може наперед усувати можливість протиправності такого рішення та порушення ним прав та інтересів платника податків.
У зв`язку з чим, вирішуючи питання щодо наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову в цій справі, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав, відтак, у задоволенні відповідного клопотання представника відповідача слід відмовити.
Керуючись ст.ст.150-154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні клопотання Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування заходів забезпечення позову відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В. Єфанова