Справа № 620/6588/24
Суддя: Наталія БАРГАМІНА
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року Чернігів Справа № 620/6588/24

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 97 від 22.04.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7- 1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до спеціального стажу, що дає право на отримання грошової допомоги, періоди роботи згідно записів трудовій книжці серії НОМЕР_1 з 28.07.1986 по 22.12.1986 та з 09.02.1987 по 31.05.1991 в Ворошиловградській обласній клінічній лікарні на посаді медсестри, палатної медсестри та січень 2024 року на посаді лікаря-травматолога в Комунальному некомерційному підприємстві «Прилуцька центральна міська лікарня».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні позивачу періодів роботи з 28.07.1986 по 22.12.1986 та з 09.02.1987 по 31.05.1991 та січень 2024 до стажу роботи на посадах, що дає право на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було подано відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, вказав на відсутність підстав для зарахування до спеціального стажу періодів роботи з 28.07.1986 по 22.12.1986 та з 09.02.1987 по 31.05.1991 в Ворошиловградській обласній клінічній лікарні на посаді медсестри, палатної медсестри, оскільки вказані періоди перетинаються з навчанням у Ворошиловградському медінституті. Також вказує, що на момент прийняття Головним управлінням рішення №97 від 22.04.2024 в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування була відсутня інформація про сплату внесків за січень 2024 року, та враховуючи положення частини другої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувати період роботи позивача - січень 2024 року до страхового та спеціального стажу відсутні законні підстави.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком (а.с. 7).

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 16.04.2024 про виплату одноразової грошової допомоги згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191, за результатами розгляду якої відповідачем було прийнято рішення 97 від 22.04.2024 про відмову, повідомлено, що станом на 22.04.2024 відсутня сплата страхових внесків за січень 2024 року (а.с. 10).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Пунктом 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191, встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Ключовим правовим питанням в межах розгляду даної справи є наявність/відсутність у позивача права на зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоди роботи з 28.07.1986 по 22.12.1986 та з 09.02.1987 по 31.05.1991 в Ворошиловградській обласній клінічній лікарні на посаді медсестри, палатної медсестри та січень 2024 року на посаді лікаря-травматолога в Комунальному некомерційному підприємстві «Прилуцька центральна міська лікарня».

Так, згідно записів трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач працював, зокрема (а.с. 11-13):

- з 28.07.1986 по 22.12.1986 та з 09.02.1987 по 31.05.1991 в Ворошиловградській обласній клінічній лікарні на посаді медсестри, палатної медсестр;

- з 01.08.1991 працює в Прилуцькій центральній міській лікарні.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Прилуцька центральна міська лікарня» № 01-21/144 від 08.02.2024, позивач, зокрема, з 27.01.2000 переведений на посаду лікаря-травматолога для екстреної допомоги ортопедичного відділення, де працює по теперішній час (08.02.2024).

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно з розділом 2 «Охорона здоров`я» вказаного вище Переліку право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працювали у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулолаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів.

Пунктом 1 розділу II «Лікарі та інший медичний персонал» Переліку установ, організацій та посад, робота в яких, дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Ради Міністрів СССР від 17 грудня 1959 року № 1397, який діяв на час роботи позивача, передбачено, що час роботи лікарняних установах всіх типів та найменувань, у тому числі клініках та клінічних частинах, госпіталях, лепрозоріях, психіатричних колоніях на посаді «медичної сестри» зараховується до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постановах від 31.05.2022 у справі № 263/3555/17 та від 17.02.2021 у справі №120/4377/18-а.

Отже, період роботи з 28.07.1986 по 22.12.1986 та з 09.02.1987 по 31.05.1991 в Ворошиловградській обласній клінічній лікарні на посаді медсестри, палатної медсестр підлягає зарахуванню до спеціального стажу позивача.

Щодо не зарахування до страхового стажу січня 2024 року з підстав відсутності в реєстрі зареєстрованих осіб даних про сплату страхових внесків, то суд зазначає наступне.

Абзацом першим частини першої статті 24 Закону встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац перший частини другої статті 24 Закону).

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною третьою статті 44 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно частин першої, другої, п`ятої, десятої статті 20 Закону страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

За змістом вищезазначених норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.05.2021 у справі № 343/659/17.

Суд зазначає, що фактично внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17 та від 01.03.2021 у справі № 423/757/17.

Отже, відсутність у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування інформації про сплату страхових внесків не є підставою для незарахування спірного періоду роботи позивача.

Враховуючи викладене, позивач має більше 35 років стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років та на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про неправомірність відмови відповідача у виплаті позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 97 від 22.04.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7- 1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до спеціального стажу, що дає право на отримання грошової допомоги, періоди роботи згідно записів трудовій книжці серії НОМЕР_1 з 28.07.1986 по 22.12.1986 та з 09.02.1987 по 31.05.1991 в Ворошиловградській обласній клінічній лікарні на посаді медсестри, палатної медсестри та січень 2024 року на посаді лікаря-травматолога в Комунальному некомерційному підприємстві «Прилуцька центральна міська лікарня».

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14005 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 97 від 22.04.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7- 1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до спеціального стажу, що дає право на отримання грошової допомоги, періоди роботи згідно записів трудовій книжці серії НОМЕР_1 з 28.07.1986 по 22.12.1986 та з 09.02.1987 по 31.05.1991 в Ворошиловградській обласній клінічній лікарні на посаді медсестри, палатної медсестри та січень 2024 року на посаді лікаря-травматолога в Комунальному некомерційному підприємстві «Прилуцька центральна міська лікарня».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.07.2024.

Суддя Наталія БАРГАМІНА