Справа № 947/36775/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 947/36775/23

Головуючий в 1 інстанції: Петренко В. С.

Час і місце ухвалення: м. Ізмаїл

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Качуренко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 22 квітня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.11.2023 року серії БАТ №8107252, стягнути на його користь сплачені ним на виконання вказаної постанови кошти в розмірі 1700,00 грн. та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з оскаржуваною постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності він не погоджується, оскільки вважає її незаконною та просить скасувати з тієї підстави, що правопорушення він не вчиняв. Позов обґрунтував тим, що поліцейський не мав права використовувати в ручному режимі прилад із функціями фото- та відео-фіксацїї TruCam, крім того зазначив, що він є досвідченим водієм і жодного разу його не було притягнуто до адміністративної відповідальності, також зазначив, що ним було сплачено штраф у розмірі 1700,00 грн., через небажання настання негативних наслідків пов`язаних з примусовим виконання спірної постанови

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 22 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.11.2023 року серії ЕАТ №8107252, стягнення на його користь сплачених ним на виконання вказаної постанови коштів в розмірі 1700,00 грн. та закриття провадження по справі за відсутністю в його діях складу правопорушення - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що матеріали фотофіксації, не місять зображення позивача (водія) під час руху з перевищенням швидкості, а позивач в свою чергу рухався в лівій полосі до обмежувальних знаків. Вказує про відсутність попереджувальних знаків про ведення фото або відеофіксації швидкості руху в місці де рухався позивач. Крім того зазначає, що поліцейським було порушено процедуру вимірювання швидкості, оскільки прилад TruCAM не був стаціонарно вмонтованим, а утримувався в руках. Вказує, що права та обов`язки доведені позивачу не в повному обсязі та недоведено причин зупинки.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.11.2023 року поліцейський рядовий 1 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Односум Віталій Анатолійович виніс постанову серії БАТ №8107252 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.12.4 Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.4 КУпАП.

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 09.11.2023 року о 12.27 год., керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz GLE номерний знак НОМЕР_1 по трасі м-05 Київ-Одеса на 211 км., зі швидкістю 109 км/ год. в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год.», перевищив встановлену швидкість руху більше ніж на 50 км/год. (швидкість вимірювалась приладом ТгиСашТС000340), чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 ч.4 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача надано відеоматеріали та покази технічних приладів, котрі підтверджують наявність в діяннях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КупАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабміну від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Також пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Пунктом 12.4. Правил зазначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Підпунктами "б" п.12.9 ПДР визначено, що водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» - забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знаку.

Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» - забороняє в зоні (населений пункт, мікрорайон, зона відпочинку тощо) рух із швидкістю, яка перевищує зазначену на знаку.

Згідно з п.12.10 ПДР додаткові обмеження дозволеної швидкості руху можуть вводитися тимчасово і постійно.

При цьому разом із знаками обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 обов`язково додатково встановлюються відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта.

Згідно ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.11.2023 року поліцейським рядовим 1 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 , о 12.27 год. було виявлено, що позивач керував транспортним засобом Mercedes-Benz GLE номерний знак НОМЕР_1 по трасі м-05 Київ-Одеса на 211 км., зі швидкістю 109 км/год. в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год.», та своїми діями перевищив встановлену швидкість руху більше ніж на 50 км/год. (швидкість вимірювалась приладом TruCamTC000340), чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, зафіксовані на лазерний вимірювач швидкості TruCAM ТС 000340.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта, що вимірювання швидкості транспортного засобу за допомогою технічного приладу TruCam з рук впливає на правильність даних і похибки приладу.

Згідно посібника користувача TruCAM ІІ LTI 20/20, вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM ІІ призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному режимі або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху. Вимірювач використовується під час контролю швидкості транспортних засобів підрозділами Національної поліції та уповноваженими організаціями. У ручному режимі оператор сам обирає транспортний засіб, швидкість руху якого буде виміряна. При цьому можливий режим фотовідеофіксації. У автоматичному режимі при перевищенні встановленого обмеження швидкості руху транспортних засобів здійснюється фотовідеофіксація події, що має ознаки порушення ПДР.

Таким чином, лазерний вимірювач TruCAM ІІ LTI 20/20 відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів. Окрім основного (ручного режиму роботи) даний лазерний вимірювач швидкості також може бути застосований з метою автоматичного режиму фіксації правопорушення.

Лазерний вимірювач швидкості TruCAM ІІ LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати відповідний транспортний засіб.

Згідно технічних характеристик, прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості «TruCam LTI» 20/20, спроможний робити фото- та відео зйомку в автоматичному режимі, тому його покази можливо розцінювати, як беззаперечний доказ по справі.

Крім того, свідоцтво про повірку № 22-01/26894 від 26.12.2022 є свідченням належної повірки того приладу, яким зафіксований рух автомобіля позивача, а показання приладу TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000340 є належним та допустимим доказом, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Доказуючи правомірність винесеної постанови, представник відповідача надав суду зокрема фото з даного приладу та відео файл « К5000 1109 122704».

Наразі, при дослідженні наданих апелянтом доказів, колегією суддів встановлено, що на відеозаписі зафіксовано рух автомобіля Mercedes-Benz GLE номерний знак НОМЕР_1 , швидкість руху (109 км/год), а також відображено місце вчинення правопорушення, а саме м-05 Київ- Одеса на 211 км.

Наданий відповідачем відеозапис, зроблений з приладу TruCam (серійний номер ТС000340) містить інформацію про обставини події та всі необхідні реквізити.

В свою чергу, позивачем не доведено, а судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не наведено обґрунтувань того, що тримання відповідачем в руках лазерного вимірювача LTI 20/20призвело до не правильного встановлення швидкості руху транспортного засобу позивача.

Отже, беручи до уваги наведене вище, колегія суддів вважає, що вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР підтверджено належними і допустимими доказами.

Щодо доводів апелянта про відсутність знаку, який інформує про змонтовану/ розміщену фототехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, суд зазначає, що порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості «TruCam» в ручному режимі, а не в автоматичному, а тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону №580- VIII, щодо розміщення інформації на видному місці стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки.

Судом першої інстанції правомірно враховано, що на автодорозі М-05 Київ-Одеса км 210+600 згідно типової схеми організації дорожнього руху з обох сторін облаштоване ступінчасте обмеження швидкості 90,70,50 км/ год. Дані знаки були облаштовані у 2017р. та згідно наданих відповідачем фото з вимірювального приладу позивач перевищив швидкість саме у межах дії таких знаків, а тому доводи апелянта в цій частині також є безпідставними.

Колегія суддів не погоджується з позицією позивача про те, що на фото та відео не видно, що за кермом автомобіля був саме позивач, оскільки під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, а не самого водія.

Таким чином, з оглянутого відеозапису вбачається, що позивачем порушено вимоги п. 12.4 ПДР України, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Докази, які надані відповідачем та містяться в матеріалах справи, суд приймає до уваги, оскільки вони не викликають сумнівів чи протиріч, підтверджують послідовність та хронологію подій, які відбувались за участі позивача та працівника поліції, а також підтверджують обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді даної справи.

Колегія суддів наголошує, що водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.

Таким чином, колегія суддів, виходячи із встановлених у справі обставин, не вбачає протиправності у діях відповідача під час винесення оскаржуваної постанови, натомість вбачає відсутність усвідомлення позивачем своєї відповідальності за керування ним транспортним засобом з перевищенням швидкості.

При цьому, посилання апелянта на Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13.11.2020 року у справі №157/703/20 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, дане судове рішення, відповідно до ст. 7 КАС України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм ч. 5 ст. 242 КАС України, їх висновки не є обов`язковими для врахування.

Отже, доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 09 липня 2024 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова