Справа № 520/38146/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 р. Справа № 520/38146/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 09.04.24 по справі № 520/38146/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови у здійсненні переведення її на інший вид пенсії, а саме на державну пенсію відповідно до ст. ст. 49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796 з дня подання позивачем відповідної заяви, а саме з 26.09.2023.

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області №96 від 29.09.2023 про відмову в перерахунку її пенсії на підставі заяви від 26.09.2023 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області перевести її з пенсії по інвалідності на державну пенсію відповідно до ст. ст. 49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796, ст. 10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV з 26.09.2023.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою від 26.09.2023 року, в якій просив про перехід пенсії на інший вид пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №96 від 29.09.2023, що оскільки заявниця не с особою з інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи та отримує пенсію по інвалідності призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як наслідок право у заявниці на обрахунок пенсії з урахуванням статті 54 Закону № 796 відсутні.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів, що встановлена ІІ група інвалідності позивача перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з Чорнобильською катастрофою, матеріали справи не містять

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Згідно з ст. 9 Закону № 796-ХІІ, Особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" необхідно три умови:

- загальний страховий стаж не менше 15 років,

- статус особи, яка постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС - евакуйована з інших територій зони відчуження у 1986 році,

- вік, який дає право виходу на пенсію із зниженням на відповідну кількість років згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Підстави визначення осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, регламентовані статтею 11 Закону №796-XII, згідно з якою до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п`ятої статті 17 цього Закону.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу в передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу) визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.

Згідно з вимогами статті 65 Закону №796-XII, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Дітям, які не досягли Відповідно до статті 27 Закону №796-ХІІ до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які: 1) евакуйовані із зони відчуження, у тому числі діти, які на момент евакуації знаходились у стані внутріутробного розвитку; 2) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше одного року у зоні безумовного (обов`язкового) відселення; 3) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше двох років у зоні гарантованого добровільного відселення; 4) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше трьох років у зоні посиленого радіоекологічного контролю; 5) народились після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір`ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи; 6) хворі на рак щитовидної залози незалежно від дозиметричних показників, а також хворі на променеву хворобу; 7) одержали дозу опромінення щитовидної залози внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка перевищує рівні, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій до категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать, зокрема особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

За приписами частини першої статті 12 Закону №796-ХІІ причинний зв`язок між захворюванням, пов`язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Дітям, які не досягли повноліття, посвідчення видаються на загальних підставах та вручаються батькам. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Згідно із пунктом 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551), особам з інвалідністю з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, видаються посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 1) серії Б синього кольору.

Пунктом 8 Порядку №551 передбачено, що особам, зазначеним у статті 27 Закону, категорії встановлюються після досягнення повноліття (в разі одруження або укладення трудового договору в передбачених законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з дати реєстрації шлюбу або укладення трудового договору згідно із законодавством) відповідно до статті 14 Закону, а посвідчення видаються згідно з цим Порядком.

За правилами пункту 11 Порядку №551 посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Отже, аналіз вказаних вище нормативно-правових актів свідчить, що до потерпілих від Чорнобильської АЕС відносяться особи, які досягли повноліття, з числа зазначених в статті 27 Закону №796-ХІІ, яким спеціалізованою медико-соціальною комісією встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Система експертизи щодо встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС визначається Положенням про систему експертизи щодо встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 30.05.1997 №166/129 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства надзвичайних ситуацій України від 10.10.2012 №789/1248), зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 20.10.1997 за №491/2295 (далі - Положення).

Пунктом 1.2 розділу І Положення установлено, що складовими системи експертизи щодо встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській AEC є експертні комісії для дорослих - Центральна міжвідомча експертна комісія (далі - Центральна МЕК), Донецька регіональна міжвідомча експертна комісія (далі - Донецька РМЕК) та Львівська регіональна міжвідомча експертна комісія (далі - Львівська РМЕК); для дітей - Центральна дитяча спеціалізована лікарсько-консультативна комісія (далі - Центральна дитяча спец ЛКК) та Рівненська обласна дитяча спеціалізована лікарсько-консультативна комісія (далі - Рівненська дитяча облспец ЛКК).

Зазначені комісії у своїй роботі керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у зазначеній сфері, а також нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи та цим Положенням.

Відповідно до пункту 5.1 розділу V розгляд медичних справ в експертних комісіях проводиться за особистим зверненням постраждалого або уповноваженої ним особи та/або направленням закладу охорони здоров`я за наявності статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та документів, наведених у додатках 1 та 2 до цього Положення.

Додатком 1 до Положення установлено Перелік документів, що подаються на розгляд до Центральної МЕК та Донецької РМЕК і Львівської РМЕК щодо встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС для дорослого населення.

Згідно зазначеного Переліку на розгляд до Центральної МЕК та Донецької РМЕК і Львівської РМЕК щодо встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС для дорослого населення подаються, зокрема, наступна документація: медична карта амбулаторного хворого (форма N.°025/о, затверджена наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року МІ 10, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за М661/20974) із закладу охорони здоров`я (підлягає поверненню; витяг з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма М027/о, затверджена наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року МІ 10, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за N° 661/20974), що містить відомості про стан здоров`я в доаварійний та післяаварійний періоди, первинне звернення за медичною допомогою та відображає динаміку розвитку і перебіг захворювання за встановленими діагнозами, результатами інструментальних та лабораторних обстежень, консультаціями лікарів та стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я (завіряється закладом охорони здоров`я); матеріали щодо тимчасової непрацездатності (за наявності, згідно з даними листків тимчасової непрцездатності); у випадку стійкої втрати працездатності (інвалідність) - копія довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії; результати аналізів та інструментальних досліджень, що доказово підтверджують діагнози (при злоякісних захворюваннях - результати морфологічної верифікації пухлини) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України для встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та надала документацію згідно вищенаведеного Переліку, серед якої в тому числі наявна довідка до акта огляду медико-соціальної експертної комісії про встановлення їй другої групи інвалідності.

У відповідності до Експертного висновку від 02.05.2023 №107 виданого Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України (далі - Експертний висновок №107) позивачу встановлено діагноз: помірнодиференційована (G2) інвазивна карцинома правої грудної залози, N1bN0M0LV10Pn0 на тлі екстенсивної протокової карциноми клін. гр. ІІ. Стан після радикального хірургічного лікування, ПХТ.

Експертним висновком №107 встановлено, що захворювання Позивача пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС.

При цьому, Позивачу встановлено ІІ (другу) групу інвалідності.

Отже, причиною захворювання, яке призвело до інвалідності позивача, є вплив аварії на ЧАЕС, що встановлено медичною комісією.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2018 у справі №826/3650/17 та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються при вирішенні даного спору.

Таким чином, вищевикладене, спростовує висновки суду першої інстанції щодо недоведеності наявності причинно-наслідкового зв`язку захворювання, внаслідок якого настала інвалідність (загальне захворювання) із впливом з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем надано до суду апеляційної інстанції довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №316567 від 10.04.2024, якою їй продовжено другу групу інвалідності з 10.04.2024 у зв`язку з наявністю захворювання, пов`язаного з впливом аварії на ЧАЕС.

Отже, вирішуючи питання про правомірність рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , необхідно виходити з меж повноважень суб`єкта владних повноважень, визначених законом.

За таких обставин справи відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою, евакуйованою у 1986 році із зони відчуження, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 25.05.1993. Позивач, як пред`явник вказаного посвідчення, має право на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які евакуйовані у 1986 році із зони відчуження.

Відповідно до норм Закону №796-XII ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 684777 ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням, яка призначена до 01 березня 2024 року та довідки МСЕК серії 12 ААГ №316567 від 10.04.2024, якою їй продовжено другу групу інвалідності з 10.04.2024 по 01.05.2027.

Також, експертним висновком від 02.05.2023 №107, виданим Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України встановлено, що захворювання позивача пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Наведене вище у своїй сукупності є підставою для висновку про неправомірність рішення Рішення Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області №96 від 29.09.2023, яким ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині задовольнити.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на державну пенсію відповідно до ст. ст. 49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796, ст. 10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV з 26.09.2023, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 44 Закону №1058-IV врегульований порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст.44 Закону №1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до п. 1.1 Порядку 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію

Пунктом 4.2 Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник сервісного центру, в тому числі: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Пунктом 4.8 Порядку № 22-1 передбачено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

Так, заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням пенсійного фонду України в Кіровоградській області, за результатами якої прийнято оскаржуване рішення про відмову в перерахунку пенсії №96 від 29.09.2023.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку дії зобов`язального характер, як спосіб відновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом до того органу рішення, якого оскаржується.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не приймалося рішення по суті звернення ОСОБА_1 , а відтак, оскільки оспорюване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яке, як вже зазначалося вище, підлягає визнанню протиправним та скасуванню, саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області має бути покладений обов`язок відновлення порушених прав позивача.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Суд наголошує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що "ефективний засіб правового захисту" повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/12).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вказує, що порушеному праву позивача кореспондує обов`язок Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийняти законне рішення, і єдиним правильним, за даних обставин, способом захисту порушеного права позивача, є зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на державну пенсію відповідно до ст. ст. 49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796, ст. 10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV з 26.09.2023, оскільки це забезпечить повне поновлення порушеного права та унеможливить необхідність повторного звернення до суду.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував.

У зв`язку з цим, за результатом апеляційного розгляду цієї справи колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення відповідача щодо позивача не ґрунтується на правильному застосуванні норм Закону № 796-ХІІ, Порядку № 551 та прийняте без урахування усіх фактичних обставин, без дотримання принципу "належного урядування".

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не надав належної оцінки спірному рішенню та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, що є підставою для скасування рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування судового рішення з прийняттям нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 по справі № 520/38146/23 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ - 20632802) щодо відмови у здійсненні переведення ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на інший вид пенсії, а саме на державну пенсію відповідно до ст. ст. 49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796 з дня подання позивачем відповідної заяви, а саме з 26.09.2023.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області №96 від 29.09.2023 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви від 26.09.2023 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на державну пенсію відповідно до ст. ст. 49, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796, ст. 10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV з 26.09.2023.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва