Справа № 280/8512/23
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року Справа № 280/8512/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним висновок службового розслідування, оформленого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.04.2023 №2356;

скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.04.2023 №2356 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини позивачем;

скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 21.12.2022 №360;

зобов`язати відповідача здійснити виплату грошового забезпечення позивачу з 09.12.2023 по 09.08.2023.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що за своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення. Вказує, що проміжок часу між граничним строком проведення службового розслідування встановленим наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 01.01.2023 №93, а саме 13.01.2023 та висновком службового розслідування, оформленого наказом від 07.04.2023 №2356, перевищує загальний строк проведення службового розслідування, передбачений Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371, що є підставою вважати проведення службового розслідування поза межами строку встановленого законом. Стверджує, що командуванням ВЧ НОМЕР_1 створюються умови формалізму та халатного відношення до підпорядкованого особового складу, за яких позивач, не маючи достатніх юридичних знань позбавлений свого права наданого чинним законодавством та гарантованого Конституцією України, на лікування внаслідок захворювання. З огляду на викладене вважає, що службовим розслідуванням неповно встановлено обставини та причини пов`язані з відсутністю позивача на військовій службі, що призвело до хибних висновків службового розслідування та неправомірної невиплати грошового забезпечення за червень 2023 року. Крім того, звертає увагу, що відповідачем, внаслідок неправомірних дій, позбавлено позивача виплат грошового забезпечення на період лікування, які передбачені п. 9 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.

Ухвалою суду від 16.10.2023 відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог «Про визнання протиправним висновку від 07.04.2023 №2356 службового розслідування за фактом самовільного залишення частини сержантом ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 16.10.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 09 листопада 2023 року.

09 листопада 2023 року судом відкладено підготовче засідання на 28 листопада 2023 року.

28 листопада 2023 року розгляд справи не відбувся в зв`язку з надходженням апеляційної скарги позивача на ухвалу суду від 16.10.2023 про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог та витребуванням Третім апеляційним адміністративним судом матеріалів справи для її розгляду.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024 апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, ухвала суду від 16.10.2023 без змін.

20 березня 2024 року матеріали справи повернуті до суду першої інстанції.

Ухвалою від 18.04.2024 судом продовжено розгляд справи та призначено по справі підготовче засідання на 09 травня 2024 року.

Відповідач позов не визнав, 29 квітня 2024 року на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву (вх. №20452), у якому посилається на приписи ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», п.12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-ХІV, пп. 4 п. 1, п. 15 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, пояснює, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Тим самим, самовільне залишення частини або місця служби військовослужбовцями, невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби, є військовим правопорушенням. Оскільки самовільне залишення військової частини та дезертирство, відповідно до Кримінального кодексу України є кримінальними правопорушеннями (ст.ст.407, 408), на думку відповідача, правовій спір щодо того, чи є в діях позивача склади зазначених злочинів, може бути вирішено виключно в порядку кримінального судочинства. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини. На підставі вищевикладеного, просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 09.05.2024 вирішено витребувати від ВЧ НОМЕР_1 належним чином завірені копії документів, які містять дані про дату ознайомлення позивача з оскаржуваними наказами, результатами службового розслідування, які стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу від 07.04.2023 №2356, а також інформацію щодо звернення позивача із рапортами/заявами до військової частини протягом 2023 року та надані на них відповіді, підготовче засідання по справі відкласти на 21 травня 2024 року.

21 травня 2024 року судом відкладено підготовче засідання на 04 червня 2024 року.

Представником відповідача 27 травня 2024 року до матеріалів справи долучені письмові пояснення (вх. №25146), у яких додатково стосовно ознайомлення позивача з наказом від 21.12.2022 №360 наголошує, що ознайомлення з наказом здійснюється під час фактичного перебування особи на військовій службі, тобто особа ознайомлюється з ним та ставить свій особистий підпис, або зазначає причини відмови від ознайомлення з наказом. При цьому, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування. Вказує, що в даному випадку вбачаються ознаки скоєння кримінального правопорушення, про що свідчить повідомлення від Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташоване у м. Краматорську від 13-03-17411/23 від 17.08.2023 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002676 від 09.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України стосовно ОСОБА_1 . Спірним наказом встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби і він є розпорядчим документом, для внесення відповідних відомостей про військову службу військовослужбовця до його облікових документів.

04 червня 2024 року вирішено закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до розгляду по суті на 27 червня 2024 року.

Представник позивача звернувся до суду із заявами про розгляд справи без його участі та участі позивача у порядку письмового провадження.

За приписами частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з частиною 6 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

За приписами частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 призваний 19.04.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу за мобілізацією, під час призову.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини від 09.05.2022 №131 вирішено вважати такими, що зараховані до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , зокрема сержанта ОСОБА_1 , військовослужбовця призваного за мобілізацією, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 09 травня 2022 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення призначити на посаду головного сержанта з стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 , ВОС- 100975А (189), і вважати таким, що з 09 травня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 3260 грн на місяць, шпк «старший сержант».

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.07.2022 №207 військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом на посадах рядового та старшинського складу, вирішено увільнити від займаних посад і призначити сержанта ОСОБА_1 на посаду командира 1 стрілецького відділення з стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 . ВОС - 100182А (3745), вважати таким, що з 24 липня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3170 грн на місяць, шпк «молодший сержант».

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 04.11.2022 №313 позивача було направлено з 04 листопада 2022 року до лікувального закладу, у зв`язку із захворюванням.

23 листопада 2022 року ВЛК ВЧ НОМЕР_2 проведений огляд ОСОБА_1 Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): поширений міжхребцевий остеохондроз шийного, грудного, поперекового відділу хребта, деформуючий спондильоз, спондилоартроз шийного та поперекового відділу хребта з помірним порушенням функції. Вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт з корінцевим L5- S1 синдромом праворуч, больовим та м`язово-тонічним синдромами з незначним порушенням функції. Хронічна енцефалопатія ІІ ст. з лікворо-гіпертензивним, астено-невротичним синдромом, розсіяною неврологічною мікросимптоматікою. Захворювання, Ні, не пов`язані з проходженням військової служби. На підставі ст. 64Б, 41Б, 23В графи ІІ Розкладу хвороб позивач визнано обмежено придатним до військової служби.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 05.01.2023 №5 відповідно до пп. 14 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України сержанта ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зарахувано у розпорядження командира, у зв`язку з самовільним залишенням частини, якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, до повернення військовослужбовців у військову частину, з 19 грудня 2022 року.

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 21.12.2022 №360 у зв`язку з самовільним залишенням частини сержанта ОСОБА_1 знято з грошового забезпечення з 09 грудня 2022 року, знято з продовольчого забезпечення з 22 грудня 2022 року.

Згідно витягу з наказу №93 від 01.01.2023 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини сержантом ОСОБА_1 .

Заступником командира 1 стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення складено акт службового розслідування, у якому вказано, що 09.12.2022 о 0:00 під час перевірки особового складу в районі населеного пункту Часів Яр, Донецької області, було виявлено відсутність без поважних причин військовослужбовця військової служби, призваного по мобілізації командира 1 стрілецького відділення з стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 Виявив ТВО командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 Пошуки організовані особовим складом підрозділу позитивних результатів не дали, на телефонні дзвінки сержант ОСОБА_1 не відповідає. Місце знаходження військовослужбовця не відомо.

07 квітня 2023 року командиром ВЧ НОМЕР_1 винесено наказ №2356 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини сержантом ОСОБА_1 , яким зокрема наказано: за порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ознак кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України та маючи на меті ухилитися від військової служби у період з 09.12.2022 по теперішній час, підготувати документи для притягнення до кримінальної відповідальності вчиненого в умовах воєнного стану командира 1 стрілецького відділення з стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 ; копії матеріалів службового розслідування в порядку ст. 214КПК України направити до Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Краматорську для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та почати досудове розслідування за вищевикладеним фактом.

Згідно з повідомленням Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську від 13-03-17411/23 від 17.08.2023 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002676 від 09.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України стосовно ОСОБА_1 , що підтверджується також витягом з Єдиного реєстру судових розслідувань.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.08.2023 №239 відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сержанта ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України.

Вважаючи накази відповідача про зняття з усіх видів забезпечення та про результати службового розслідування протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено військовий стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався на 30 діб Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022; на 30 діб Указом Президента України від 19.04.2022 №7300; на 90 діб Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірним наказом від 21.12.2022 №360 позивачеві призупинено виплату грошового забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням частини.

Абзацами 1 та 2 ч. 2 ст. 24 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі- Положення).

За приписами п. 144-1 Положення для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №2232-XII.

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно з п. 144-4 Положення у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України затверджено Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно зі ст. 83 Статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст. 84 Статуту).

У силу ст. 85 Статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

За ст. 86 Статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин (ст. 87 Статуту).

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку виконавська дисципліна - належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями службових обов`язків, наказів Міністерства оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, командирів (начальників), доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин); службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб. За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння) (п. 3 розділу ІІ Порядку).

За приписами абз. 1 пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Пунктами 1-4 розділу V Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (п. 2 розділу VI Порядку).

Таким чином:

- військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишають військову частину або місце служби, дезертирують із Збройних Сил України або добровільно здаються в полон, призупиняється з дня, коли відомості про самовільне залишення військової частини, дезертирство або здачу в полон внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це стає можливим на підставі заяви та повідомлення командира (начальника) військової частини про скоєння кримінального правопорушення військовослужбовцем;

- військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад і вважаються особами, які не виконують обов`язків військової служби. У цей період контракт про проходження військової служби, а також виплати та забезпечення (грошове, продовольче, речове тощо) для таких військовослужбовців призупиняються;

- час призупинення військової служби не зараховується до строку військової служби, виплати у військовому званні та до виплати років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії;

- військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не мають права на пільги та соціальні гарантії, які передбачені законодавством для військовослужбовців.

Отже, у випадку самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, з метою встановлення вини такого військовослужбовця, а також уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню таких дій, відповідно до вимог ч. 2 ст. 24 Закону №2232-XII та ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, має бути проведено службове розслідування.

Суд зауважує, що дійсно позивач має право на ознайомлення із спірним наказом, однак в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем було відмовлено позивачу при реалізації даного права у наданні наказу за результатами службового розслідування та матеріалів службового розслідування для ознайомлення з ними.

Окрім того, що представником позивачів не обґрунтовано та не вказано, яка саме норма Порядку № 608 чи Дисциплінарного статуту ЗСУ зобов`язує особу, яка проводить службове розслідування, до завершення службового розслідування, ознайомлювати осіб, стосовно яких проводиться службове розслідування, з його ходом чи його результатами.

У той же час, особа, що проводить службове розслідування, наділена дискреційними повноваженнями і втручання в її діяльність щодо збору та аналізу отримуваної інформації з метою всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення є недопустимою.

Так само, представником позивача не вказано норму Порядку № 608 чи Дисциплінарного статуту ЗСУ, відповідно до якої відповідач має обов`язок доводити до відома осіб, стосовно яких призначене службове розслідування, наказ командира військової частини про призначення службового розслідування.

Крім того, суд зазначає, що представник позивача наголошує на тому, що до відома позивача не доведено наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.04.2023 №2356 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини позивачем, але не пояснює, яким чином можна довести даний наказ до осіб, які незаконно перебувають за межами військової частини і місце знаходження яких невідоме.

Щодо посилання представника позивача на перевищення відповідачем загального строку проведення службового розслідування суд враховує, що під час розгляду справи №825/2328/16 (постанова від 22.05.2020) Верховним Судом сформульовано таку правову позицію: «саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення». Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття».

Тобто, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що позивач в поданій ним позовній заяві жодним чином не заперечує обставин, встановлених у акті службового розслідування, а посилається лише на те, що обставини відсутності на службі пов`язані з поважними причинами, а саме проходженням лікування.

З цього приводу суд зазначає, що позивачем не було обґрунтовано та підтверджено належними доказами те, що він вибув з військової частини на підставі рішення (з дозволу) командування, яке б надавало позивачу право залишити розташування військової частини.

Оскільки таких доказів суду надано не було, то суд дійшов висновку про обґрунтованість позиції відповідача щодо самовільного залишення позивачем розташування військової частини. Така позиція відповідача підтверджується матеріалами службового розслідування, під час якого і було встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини.

При цьому, суд звертає увагу на те, що вимоги спеціального законодавства передбачають випадки, коли відсутність на місці несення служби, пов`язана із поважними причинами, у тому числі, із лікуванням, однак таке лікування здійснюється на підставі направлення відповідного командира, а не в самостійному порядку, як відбулось у розглянутому випадку.

В позовній заяві ОСОБА_1 не зазначає про наявність доказів, які б спростовували факт самовільного залишення позивачем розташування військової частини. При цьому, посилання позивача на проходження лікування жодним чином не свідчить про те, що позивач залишив розташування військової частини з відома командування чи за рішенням командування.

Крім того, під час ухвалення рішення судом враховано, що після закінчення лікування у березні 2023 року позивач до розташування відповідача з метою подальшого проходження військової служби не повернувся.

З цих підстав, суд дійшов висновку щодо правомірності та обґрунтованості наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.04.2023 №2356 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини позивачем

У свою чергу, п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, передбачено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Відповідно до п.14 розділу ХХХІV наказу МОУ №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць. У якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військово частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Отже, встановлений факт самовільного залишення військовослужбовцем військової частини є правовою підставою для припинення виплати військовослужбовцю грошового забезпечення.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов також висновку щодо правомірності припинення виплату позивачу грошового забезпечення, а отже не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 21.12.2022 №360 та зобов`язання відповідача здійснити виплату грошового забезпечення позивачу з 09.12.2023 по 09.08.2023.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому, щодо решти доводів сторін слід зазначити, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі с, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність своїх дій, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 243, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак