Справа № 160/10652/24
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - ГУ ПФУ в Сумській області, відповідач-2), в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку № 2 період роботи з 01.08.2006 по 27.10.2008 на посаді машиніста (кочегара) котельні та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, з дня звернення з заявою, а саме з 01.02.2024, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.
Ухвалою суду від 29.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
17.05.2024 надійшов відзив на позовну заяву представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до розрахунку стажу (Форма РС-право) обрахованого по 31.12.2023, страховий стаж позивача становить 31 рік 07 місяців 04 дні, з них пільговий стаж за Списком № 2 14 років 08 місяців 05 днів. Станом на 11.10.2017 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повних 46 роки та не досягла пенсійного віку, встановленого абзацом б статті 13 Закону №1788-XII (50 років). На час звернення за призначенням пенсії 01.04.2024, ОСОБА_1 досягла повних 52 років та не досягла пенсійного віку, встановленого пунктом другим частини другої статті 114 Закону №1058-IV (55 років). З огляду на вищезазначене, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV позивач набуде право на призначення пенсії на пільгових умова при досягненні 55 років. Відповідно до довідки про підтвердження пільгового трудового стажу №74 від 31.01.2024 виданої ТОВ Першотравенський ремонтно-механічний завод, ОСОБА_1 з 01.08.2006 по 02.08.2016 працювала за професією машиніста (кочегара) котельні на вуглі, у тому числі зайняті видаленням золи. Дана професія відноситься до пункту 33 розділу ХХХІІІ Списку №2, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36. Атестація робочих місць на підприємстві проводилась згідно наказів №771 від 28.10.2008, № 657-ОД від 25.10.2013, №71-ОД від 19.02.2015. Вищезазначена довідка не містить відомостей про проведення атестації робочих місць на підприємстві за період з 01.08.2006 по 27.10.2008, коли позивачка працювала за професією машиніста (кочегара) котельні. До заяви про призначення пенсії від 01.04.2024 наказ про затвердження результатів проведення атестації робочих місць на підприємстві за вищезазначений період не надано. Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача з 01.08.2006 по 27.10.2008 на посаді машиніста (кочегара) котельні до пільгового стажу за Списком №2.
Відповідач-2 суду відзив на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.04.2024 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Заява про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися ГУ ПФУ в Сумській області за принципом екстериторіальності.
Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області №35 від 08.04.2024 відмовлено позивачу у призначенні пенсії. В рішенні встановлено, що вік заявника становить 52 роки 10 місяців. Страховий стаж позивача становить 31 рік 7 місяців 4 дні, пільговий стаж за Списком №2 14 років 8 місяців 4 дні. До страхового стажу не зараховано період згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 21.01.1988 з 24.12.1988 по 20.03.1989, оскільки відсутня назва організації. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV при наявному страховому та пільговому стажі право на призначення пенсії заявниця набуде після досягнення віку 55 років, тобто 01.06.2026.

Позивач, не погодившись з рішенням відповідача-2 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, звернулась до суду з цим позовом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон №1058-IV.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону №1058-IVправо на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до частини статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

На підставі частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XIІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 передбачено, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи.

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Щодо незарахування періоду роботи позивача за професією машиніста (кочегара) котельні з 01.08.2006 по 27.10.2008, суд зазначає таке.

З витягу форми РС-право ОСОБА_1 випливає, що період з 01.08.2006 по 27.10.2008 не зарахований відповідачем-2 до пільгового стажу за Списком №2.

В трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містяться записи, зокрема:

ТОВ «ПЕРШОТРАВЕНСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД»

№26: 01.08.2006 прийнята машиністом котлів 4-го розряду в котельню;

№27: 04.06.2013 найменування професії «машиніст котлів» змінена «машиніст «кочегар» котельні;

№28: 01.01.2015 переміщена машиністом (кочегаром) котельні 4-го розряду до дільниці теплопостачання;

№29: 17.10.2018 звільнена порядком переводу до Філії «ПАВЛОГРАДСЬКЕ ЕНЕРГОПІДПРИЄМСТВО» ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», згідно а. 5 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 31.01.2024 №74, виданої ТОВ «ПЕРШОТРАВЕНСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД», ОСОБА_1 працювала повний робочий день на зазначеному підприємстві за наступними професіями/посадами:

в період з 01.08.2006, наказ №1 від 01.08.2006 по 02.08.2016 працювала за професією машиніст (кочегар) котельні на вуглі, у тому числі зайняті видаленням золи. Котельня працювала на твердому паливі, вуглі. Дана професія відносися до Списку №2 розділ ХХХІІІ пункт 33 згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003. Відповідно до частини 2 пункту 2 статті 114 Закону №1058-IV. Пільговий стаж: 10р. 0 міс. 1 день.

Підстава для видачі: особова картка ф. П-2, особові рахунки, табель обліку робочого часу, накази про прийом, звільнення.

Додаткові відомості: сполучення професій не було, відпустками без збереження заробітної плати користувалась:

- за період з 01.08.2006 по 02.08.2016: 07.04.2010, 25-26.08.2010, 14.09.2010, 27.09.2010, 29.08.2011, 14.09.2010, 30-31.03.2013, 15-16.08.2013, 20.10.2013, 06-07.10.2014, 09,07.2015, 14.08.2015, 15.03.2016, 27.05.2016, 31.05.2016, 08.07.2016.

Дана професія атестована згідно з наказами: №771 від 28.10.2008, №657-ОД від 25.10.2013, №71-ОД від 19.02.2015.

Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18 листопада 2005 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731 (далі - Порядок №383).

На підставі пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Посада, яку позивач займала під час роботи в ТОВ «ПЕРШОТРАВЕНСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» з 01.08.2006 по 27.10.2008 за професією машиніста (кочегара) котельні передбачена Списком №2, розділ ХХХІ «Загальні професії (у всіх галузях господарства)», пункт 33 (машиністи (кочегари) котельних (на вугіллі й сланці), у тому числі зайняті видаленням золи), що передбачено Списком №2, затверджена постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 16.01.2003 №36.

ОСОБА_1 не зараховано відповідачем до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 01.08.2006 по 27.10.2008, оскільки мали місце перерви між проведенням атестації робочих місць на підприємстві.

Суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 (далі - Порядок № 442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно зі статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Суд наголошує, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року № 2694-XII працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність вищезазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, суд вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а.

За наведених обставин суд приходить до висновку про наявність протиправних дій відповідача щодо незарахування до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи позивача з 01.08.2006 по 27.10.2008 за професією машиніста (кочегара) котельні.

Щодо недосягнення позивачем віку для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, суд зазначає таке.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон № 1058-ІV, розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20.

З огляду на зазначене, право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 позивач має при досягненні 50 років, за наявності стажу роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на роботах, віднесених до Списку №2.

Матеріали справи свідчать, що на час звернення за призначенням пенсії (01.04.2024) позивач досягла віку 52 роки 10 місяців, мала загальний страховий стаж 31 рік 7 місяців 4 дні; пільговий стаж за Списком №2, з урахуванням зарахованого судом у цій справі спірного періоду 16 років 11 місяців (14 років 8 місяців 4 дні зарахований пільговий стаж відповідачем-2; 2 роки 2 місяці 26 днів зарахований судом пільговий стаж у цій справі).

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивачки права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Отже, рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 08.04.2024 №35 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається за загальним правилом з дня звернення за пенсією.

З позовної заяви та долучених до неї документів вбачається, що ОСОБА_1 первинно 01.02.2024 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою та відповідними документами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 08.02.2024 №35 відмовлено позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 та зазначено таке. Вік заявниці на дату звернення становить 52 роки 08 місяців. Згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 21 рік 05 місяців 22 дні, стаж роботи за Списком №2 - 16 років 11 місяців 28 днів. До страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки від 21.01.1988 серія НОМЕР_2 період роботи з 16.09.1987 по 12.01.1988 (запис зроблено раніше дати видачі трудової книжки), період навчання з 01.04.1988 по 19.12.1988, періоди роботи з 24.12.1988 по 20.03.1989 (відсутня назва підприємства при прийомі на роботу), з 29.09.1989 по 24.01.1990, в 19.03.1990 по 25.04.1994, з 26.04.1994 по 01.06.1995, з 01.06.1995 по 05.06.1997, з 06.07.1997 по 18.12.1998, оскільки на титульній сторінці трудової книжки є необумовлене виправлення імені. До пільгового стажу роботи за Списком №2 зараховано усі періоди. Враховуючи вищезазначене, вирішено відмовити заявниці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за роботу за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, передбаченого чинним законодавством та відсутністю страхового стажу 25 років.

Позивач зазначає, потягом трьох місяців з дня первинного звернення з заявою, нею здійснено заходи щодо усунення порушень під час ведення та заповнення трудової книжки, та повторно 01.04.2024 подано заяву на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Після чого, 08.04.2024 ГУ ПФУ в Сумській області винесено оскаржуване у цій справі рішення.

За викладених обставин, позивач просить призначити їй пенсію з 01.02.2024 першого звернення за призначенням пенсії.

З цього приводу суд зазначає таке.

Заяву ОСОБА_1 від 01.02.2024 розглядав інший пенсійний орган ГУ ПФУ в Донецькій області на підставі наданих заявником документів.

Також, суд зазначає, що ГУ ПФУ в Донецькій області не є стороною у справі.

В свою чергу, до ГУ ПФУ в Сумській області поданий вже інший перелік документів, а також станом на 01.02.2024 ГУ ПФУ в Сумській області не було порушено права ОСОБА_1 .

Відповідачем-2 порушені права позивача рішенням від 08.04.2024 №35 у відповідь на звернення від 01.04.2024.

Отже, пенсія позивачу має бути призначена з дня звернення до відповідача-2 з 01.04.2024.

Разом з тим саме ГУ ПФУ в Сумській області як структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2. Порядку №22-1, рішення якого про відмову в призначенні пільгової пенсії оскаржила позивач, є суб`єктом владних повноважень, який має призначити пенсію позивачу за Списком №2.

Викладене свідчить, що у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку №22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання стосовно призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2

За наведених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 969,00 грн., що документально підтверджується квитанцією №7927-6525-4754-5249 від 12.04.2024.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню на користь позивача в сумі 484,50 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Сумській області, рішенням якого порушені права позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (адреса: вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21108013) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 08.04.2024 №35 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №2 період роботи з 01.08.2006 по 27.10.2008 на посаді машиніста (кочегара) котельні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 01.04.2024, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 Рішенні №1-р/2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області судові витрати у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар