Справа № 460/657/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2024 року м. Рівне №460/657/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Войтюк К.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник адвокат Лук`янчук В.С.,

відповідача: представник ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - також позивач) в січні 2024 року звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - також відповідач), в якому просила: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.03.2023 № 2039/, № 2040/, № 2048/, № 2028/, № 2032/, від 16.10.2023 №8120/17002405; податкову вимогу від 14.12.2023 № 0-1700; рішення про опис майна у податкову заставу від 14.12.2023 № 3315/17-00-13-01-17.

Обґрунтовуючи позов, позивач заперечила висновки, викладені в акті про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 від 17.02.2023 № 1383/ж5/17-00-24-05-17/, про виявлені порушення. Ствердила, що отримання позивачем доходів від юридичних осіб є лише припущенням контролюючого органу, яке не підтверджується жодним належним доказом. Вважає, що вона правомірно здійснювала діяльність на спрощеній системі оподаткування, доходів від юридичних осіб не отримувала, прибуткові касові ордери нею складені на фізичних осіб, а тому підстави для переходу на загальну систему оподаткування були відсутні.

Ухвалою від 23.01.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 05.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.02.2024. Встановлено строк для подання відзиву на позов.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву (а.с. 212-224 т. 1). Зазначив, що в ході проведення позапланової документальної перевірки з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів платника податків ОСОБА_2 встановлено, що фізична особа підприємець у період, що перевірявся, отримувала доходи як від фізичних, так і від юридичних осіб, що знаходяться на загальній системі оподаткування та сплачують податок на прибуток. У зв`язку з цим ОСОБА_2 вручено запит від 09.02.2023 щодо необхідності надання документів/копій документів, а саме: інформацію та її документальне підтвердження щодо отриманих доходів від юридичних осіб. У відповідь на запит платником надано пояснення про те, що "в ході здійснення підприємницької діяльності нею здавалася в найм квартира за адресою АДРЕСА_1 . Оплата здійснювалася в готівковій формі, оскільки рахунку не було. Квартиру здавала подобово як громадянам, так і юридичними особам. Договори, прибуткові касові ордери виписувала, але для перевірки надати не може у зв`язку з втратою. Доходи від юридичних осіб нею були отримані, записані у книгу обліку доходів і включені до декларації платника єдиного податку, яка здавалася щороку".

Виходячи з вищевикладеного, проведеною перевіркою встановлено, що платник податку ОСОБА_2 в 2017 році отримувала доходи від юридичних осіб (платників податку на прибуток) від надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна, що є забороненим для платників єдиного податку 2 групи.

Відповідно до ч.9 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

Враховуючи встановлені порушення, контролюючий орган вважає, що починаючи з січня 2018 року ФОП ОСОБА_2 повинна була перейти на загальну систему оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено статтею 177 Податкового кодексу України. Фактично фізична особа платника податків ОСОБА_2 в порушення вимог пп.298.2.3. п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України в період з 01.01.2018р. по 30.12.2021р. перебувала на спрощеній системі оподаткування.

Отже, за результатами проведеної перевірки встановлено порушення вимог п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, а саме: заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на 111600,00 грн, в тому числі: за 2018р. 19800,00 грн (110000,00*18%); за 2019р. 21600,00 грн (120000,00 грн*18%); за 2020р. 23400,00 грн (130000,00 грн*18%); за 2021р. 46800,00 грн (260000,00 грн*18%).

З врахуванням норм пп.298.2.3 п.298.2 ст. 298 Податкового кодексу України проведеною перевіркою встановлено заниження загального оподаткованого доходу на 620000,00 грн, в тому числі за 2018р. на суму 110000,00 грн, за 2019р. на суму 120000,00 грн, за 2020р. на суму 130000,00 грн та за 2021р. на суму 260000,00 грн.

З огляду на наведене, також встановлено порушення підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме заниження суми військового збору на 1800,68 грн, в тому числі: за 2018р. 1650,00 грн; за 2019р. 1800,00 грн; за 2020р. - 1950,00 грн; за 2021р. - 3900,00 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій (далі РРО) з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Враховуючи викладене, суб`єкти господарювання фізичні особи, що знаходяться на загальній системі оподаткування, при здійсненні розрахункових операцій в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) повинні застосовувати РРО з дотриманням норм Закону.

Проведеною перевіркою встановлено отримання готівкових коштів фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 у розмірі 620000,00 грн у 2018-2021р. та проведення розрахункових операцій без застосування РРО, чим порушено п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що при прийнятті оскаржених податкових повідомлень-рішень контролюючий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлені чинним законодавством України. В задоволенні позову просив відмовити повністю.

Одночасно з відзивом відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду щодо податкових повідомлень-рішень, прийнятих 16.03.2023 (а.с. 239-243 т. 1).

Протокольною ухвалою від 28.02.2024 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 11.03.2024.

Позивач 08.03.2024 подала письмові заперечення щодо поданої відповідачем заяви про залишення позову без розгляду із заявою про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Протокольною ухвалою від 11.03.2024 відкладено підготовче засідання на 20.03.2024.

Ухвалою від 20.03.2024 позовну заяву залишено без руху відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України.

Ухвалою від 08.04.2024 визнано неповажними причини пропуску строку звернення з позовом до адміністративного суду в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.03.2023 №2039/, №2040/, №2048/, №2028/, №2032/ та відмовлено в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.03.2023 №2039/, №2040/, №2048/, №2028/, №2032/ залишено без розгляду.

Продовжено розгляд адміністративної справи №460/657/24 в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.10.2023 №8120/17002405, податкової вимоги від 14.12.2023 №0-1700, рішення про опис майна у податкову заставу від 14.12.2023 №3315/1700-13-01-17. Призначено у справі підготовче засідання на 22.04.2024.

Протокольною ухвалою від 22.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.05.2024.

Ухвалою від 21.05.2024 розгляд справи відкладено до 29.05.2024.

Протокольною ухвалою від 29.05.2024 відкладено розгляд справи до 17.06.2024.

В судовому засіданні 17.06.2024 представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення з підстав, наведених в заявах по суті справи.

Протокольною ухвалою від 17.06.2024 в судовому засіданні оголошено перерву до 24.06.2024.

В судовому засіданні 24.06.2024 завершено судовий розгляд справи проголошенням вступної та резолютивної частини судового рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив такі фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 28.01.2005 зареєстрована виконавчим комітетом Рівненської міської ради як фізична особа-підприємець (а.с. 67 т. 1).

20.01.2012 ОСОБА_2 звернулась до органу державної податкової служби із заявою про застосування спрощеної системи оподаткування, друга група, вказавши вид діяльності згідно з КВЕД: 70.20.0 Надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна, крім орендованого, житлових приміщень, загальна площа яких не перевищує 100 м.кв. (а.с.79-82 т. 2).

28.05.2012 позивачу видано свідоцтво платника єдиного податку серія НОМЕР_1 (взамін свідоцтва серія НОМЕР_2 ), відповідно до якого дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування з 01.01.2012, ставка єдиного податку 20% мін. з/п, 2 (друга) група, місце провадження господарської діяльності АДРЕСА_1 ; види господарської діяльності: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна, крім орендованого; житлових приміщень, загальна площа яких не перевищує 100 м.кв. (а.с. 69 т. 1).

30.12.2021 ОСОБА_2 прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності, номер проведення державної реєстрації припинення 004002140.

У зв`язку з припиненням підприємницької діяльності наказом Головного управління ДПС у Рівненській області № 161-п від 03.02.2023 призначено проведення документальної позапланової перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_2 , з 06.02.2023 тривалістю 5 робочих днів (а.с. 226 т. 1).

На підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1, пункту 78.2 статті 78, пункту 79.2 статті 79, з урахуванням пункту 52-2, підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу ХХ "Перехідні положення", підпункту 102.3.2 пункту 102.3, 102.9 статті 102 Податкового кодексу України уповноваженою особою Головного управління ДПС у Рівненській області з 06.02.2023 по 10.02.2023 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог іншого законодавства за період 01.01.2017 по 30.12.2021.

Результати перевірки оформлені актом документальної позапланової невиїзної перевірки від 17.02.2023 № 1383/ж5/17-00-24-05-17/ (далі - Акт перевірки), відповідно до висновків якого встановлено порушення:

ч. 5 пп. 293.4 ст. 293 Податкового кодексу України, а саме заниження суми єдиного податку за 2017 рік на 1911,00 грн;

пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: податкові декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік по граничному строку подання 10.02.2019, за 2019 рік по граничному строку подання 10.02.2020, за 2020 рік по граничному строку подання 10.02.2021 та за 2021 рік (ліквідаційна) по граничному строку подання до 30.01.2022 до контролюючого органу не подані;

п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на 111600,00 грн, в тому числі: за 2018 р. - 19800,00 грн, за 2019 р. - 21600,00 грн, за 2020 р. - 23400,00 грн, за 2021 р. - 46800,00 грн;

підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: заниження суми військового збору на 9300,00 грн, в тому числі за 2018 р. - 1650,00 грн, 2019 р. - 1800,00 грн, 2020 р. - 1950,00 грн, 2021 р. - 3900,00 грн;

пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1, 44.3 ст. 44, п. 176.1, п. 17.10 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: платником податків не забезпечено ведення обліку доходів, витрат та не забезпечено зберігання первинних документів протягом установлених строків їх зберігання;

п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" № 265/95-ВР від 06.07.1995 із змінами та доповненнями, а саме: проведення розрахункових операцій без застосування РРО у розмірі 620000,00 грн у 2018-2021 рр.;

п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та п. 8.2, 8.5 розд. VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, а саме: повідомлення про зміни відомостей про об`єкт оподаткування (нерухомість за адресою АДРЕСА_1 ) платником податку по терміну подання з 03.01.2022 по 14.01.2022 до контролюючого органу не подано (а.с. 11-33 т. 1).

Суд встановив, що на підставі Акту перевірки від 17.02.2023 № 1383/ж5/17-00-24-05-17/ Головним управлінням ДПС у Рівненській області були прийняті податкові повідомлення-рішення від 16.03.2023:

№ 2039/ на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) 1020 грн (за незабезпечення зберігання у повному обсязі первинних документів протягом установлених строків їх зберігання),

№ 2040/ на суму 2388,75 грн (збільшено грошове зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб),

№ 2048/ на суму 10162,50 грн (збільшено грошове зобов`язання з військового збору),

№ 2028/ на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) 680,00 грн (за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018, 2019 рр.),

№ 2032/ на суму 121950,00 грн (збільшено грошове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб) (а.с. 34-48 т. 1).

Такі податкові повідомлення-рішення у встановлений податковим законодавством строк ні в адміністративному, ні в судовому порядку позивачем оскаржені не були, визначені ними грошові зобов`язання набули статусу узгоджених та сплачені платником податків до бюджету у встановленому порядку в повному обсязі, що визнається сторонами.

Також суд встановив, що на підставі Акту перевірки від 17.02.2023 № 1383/ж5/17-00-24-05-17/ Головним управлінням ДПС у Рівненській області 16.10.2023 прийнято податкове повідомлення-рішення №8120/17002405 на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) 620000,00 грн за проведення розрахункових операцій по наданих послугах без застосування РРО на суму 620000,00 грн (у 2018 р. - на 110000 грн, у 2019 р. - 120000,00 грн, у 2020 р. - 130000,00 грн, у 2021 - 260000,00 грн), чим порушено п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (а.с. 49-52 т. 1).

Таке податкове повідомлення-рішення позивачу було надіслано контролюючим органом листом від 21.12.2023 за вих. № 16161/6/17-00-24-05-07 (а.с. 53 т. 1).

Крім цього, Головним управлінням ДПС у Рівненській області винесено податкову вимогу від 14.12.2023 № 0-1700 на суму податкового боргу 620000,00 грн (а.с. 54-55 т. 1) та рішення про опис майна у податкову заставу від 14.12.2023 № 3315/17-00-13-01-17 (а.с. 58, 59 т. 1).

Вважаючи всі вищевказані податкові повідомлення-рішення, податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу протиправними, ОСОБА_2 в січні 2024 року звернулася до суду з позовом.

Як вже зазначалося вище, ухвалою суду від 08.04.2024 позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.03.2023 №2039/, №2040/, №2048/, №2028/, №2032/ залишено без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення з позовом до адміністративного суду. Така ухвала набрала законної сили та на час судового розгляду справи в апеляційному порядку оскаржена не була.

Таким чином, при вирішенні цього публічно-правового спору суду слід надати правову оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення від 16.10.2023 №8120/17002405, податкової вимоги від 14.12.2023 №0-1700 та рішення про опис майна у податкову заставу від 14.12.2023 №3315/1700-13-01-17.

При вирішенні судової справи суд враховує такі джерела права.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

За правилами пункту 291.2. статті 291 цієї глави, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

З урахуванням вимог пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених абзацами другим і третім підпункту 133.1.1 та підпунктом 133.1.4 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відповідно до пункту 291.4. статті 291 Податкового кодексу України, поділяються на чотири групи платників єдиного податку.

За вимогами, які діяли у відповідний спірний період (2017-2021 роки) платники єдиного податку поділялися на групи за такими правилами :

1) перша група - це фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень (не поширюється на ФОП, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, що відносяться виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи);

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники.

Відповідно до підпункту 298.1.1.пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

За вимогами підпункту 5 пункту 298.3. цієї статті, у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості, як обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010.

За правилами пунктів 293.1, 293.2, 293.3 статті 293 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

В силу вимог підпункту 2 підпункту п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, до доходу платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці), отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, встановлюється ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

А в силу вимог підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Суд встановив, що основним видом діяльності позивача в перевіреному періоду була діяльність за КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (70.20.0), за яким позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування відповідно до поданої заяви.

Згідно з висновками контролюючого органу в Акті перевірки та у відзиві на позовну заяву, а також поясненнями представника відповідача в судовому засіданні, Головне управління ДПС у Рівненській області під час документальної перевірки встановило з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів платника податків ОСОБА_2 , що в 2017 році позивач при здійсненні господарської діяльності з надання в оренду власного нерухомого майна отримувала доходи від юридичних осіб, що знаходяться на загальній системі оподаткування та сплачують податок на прибуток, що є забороненим для платників єдиного податку 2 групи.

Відповідач зазначив, що відповідно до п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України визначено суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, зокрема друга група - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/бо населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства.

Згідно з цією нормою, якщо юридична особа не є платником єдиного податку, то ФОП 2 групи не може надавати їй послуги.

Встановлене документальною перевіркою порушення зумовлювало перехід платника податків на загальну систему оподаткування та, як наслідок, застосування реєстратора розрахункових операцій.

Так, відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Враховуючи викладене, суб`єкти господарювання - фізичні особи, що знаходяться на загальній системі оподаткування, при здійсненні розрахункових операцій в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) повинні застосовувати РРО з дотриманням норм цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2000 р. N 1336 затверджено Перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій.

Оскільки здійснювана позивачем господарська діяльність не передбачена вищевказаним переліком, контролюючий орган вважав встановленим порушення п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", що й зумовило прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Отже, для правильної юридичної оцінки підставності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій суду слід перевірити наявність фактичних підстав для переходу позивача зі спрощеної системи оподаткування на загальну.

За правилами, встановленими п. 291.6. ст. 291 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої - третьої груп повинні здійснювати розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) виключно в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій).

Згідно з пп.298.2.3. п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки:

1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків;

5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;

6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення;

7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;

8) у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів;

9) у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

Дослідженням Акту документальної перевірки встановлено, що контролюючим органом при перевірці було використано: декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця; довідку форми 1-ДФ (центральна база даних); інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно; товарні чеки - за перевірений період, що відображено в розділі 1.14 Акту перевірки (а.с. 14 т. 1).

На арк. 7 Акту перевірки зазначено, що згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів ФОП ОСОБА_2 в перевіреному періоді отримувала доходи за ознакою доходу "157" (Дохід, виплачений самозайнятій особі) як від фізичних осіб, так і від юридичних осіб, що знаходяться на загальній системі оподаткування та сплачують податок на прибуток, а саме:

ДП "Укрдіпродор" в сумі 12000,00 грн в 3 кв. 2017 р.;

Львівська політехніка в сумі 740,00 грн в 4 кв. 2017 р.;

ТОВ "МГ Консалтинг" в сумі 4800,00 грн в 1 кв. 2018 р.;

ТОВ "Солар Вінд Повер" в сумі 430,00 грн в 2 кв. 2018 р.;

СБ України в сумі 900,00 грн в 3 кв. 2018 р.;

Філія "ВРТП" в сумі 19440,00 грн в 4 кв. 2018 р.;

ПрАТ "ЗРТ" в сумі 10800,00 грн в 4 кв. 2018 р.;

ДО "Київський ГЦ" в сумі 1500,00 грн в 4 кв. 2018 р.;

ТОВ "Оілтехсервіс" в сумі 1700,00 грн в 4 кв. 2018 р.;

ТОВ "ФК Кредіплюс" в сумі 2080,00 грн в 4 кв. 2018 р.;

ТОВ "Оілтехсервіс" в сумі 1600,00 грн в 2 кв. 2019 р.;

Філія "ВРТП" в сумі 16800,00 грн в 4 кв. 2019 р.;

ДП "Укрдіпродор" в сумі 5000,00 грн в 4 кв. 2019 р.;

Рахункова палата в сумі 15000,00 грн в 1 кв. 2020 р.;

ТОВ "Оілтехсервіс" в сумі 3400,00 грн в 1 кв. 2020 р.;

ТОВ "Коудайс Україна" в сумі 900,00 грн в 1 кв. 2021 р.;

ТОВ "НВО Ю Бі Сі Промо" в сумі 6600,00 грн в 2 кв. 2021 р.;

ТОВ "Оілтехсервіс" в сумі 6800,00 грн в 2 кв. 2021 р.;

ПрАТ "ІМКК" в сумі 2550,00 грн в 2 кв. 2021 р.;

ПрАТ "ІМКК" в сумі 8500,00 грн в 3 кв. 2021 р.;

ТОВ "Вест Петрол Маркет" в сумі 4800,0 грн в 3 кв. 2021 р.;

ПрАТ "ІМКК" в сумі 5100,00 грн в 4 кв. 2021 р.;

Концерн "Техвоєнсервіс" в сумі 500,00 грн в 4 кв. 2021 р.;

ТОВ "Оілтехсервіс" в сумі 2700,00 грн в 4 кв. 2021 р.

В ході судового розгляду справи сторона позивача заперечувала отримання доходів від юридичних осіб, зазначених в Акті перевірки, та наголошувала на тому, що в господарських відносинах з такими юридичними особами позивач не перебувала, договорів не укладала, розрахункових документів не підписувала.

Пунктом 85.2 статті 85 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з пунктом 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Згідно з п. 85.6. ст. 85 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Пунктом 85.7. ст. 85 Податкового кодексу України передбачено, що отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Відповідно до п.85.8. ст. 85 Податкового кодексу України посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Суд встановив, що 06.02.2023 уповноваженою особою контролюючого органу вручено позивачу запит про надання документів / копій документів у зв`язку з проведенням документальної позапланової невиїзної перевірки в термін до 15 год. 00 хв. 07.02.2023.

Зі змісту запиту вбачається, що позивачу необхідно було надати документи за період з 01.01.2017 по 30.12.2021, з таких питань:

документи щодо офісних, виробничих (торгівельні, складські та інші) приміщень в розрізі власних та орендованих. Якщо приміщення не є власністю, надати документи, на підставі яких вони експлуатувались та експлуатуються підприємством (зазначити, на підставі яких документів та на яких умовах відбувалась оренда, форма та стан розрахунків);

банківські та касові документи: виписки гідно рахунків наявних у ФОП, платіжні доручення, прибуткові касові ордери, квитанції, чеки, книги обліку розрахункових операцій, контрольні стрічки, інші документи, що підтверджують одержання доходів;

договори про надання послуг, акти виконаних робіт, інші документи щодо надання послуг (а.с.218 т. 1).

До поданого відзиву представником відповідача було долучено заяву ОСОБА_2 до ГУ ДПС у Рівненській області такого змісту: "У зв`язку з припиненням підприємницької діяльності для зняття з обліку прошу провести перевірку. В період з 01.01.2017 по 30.12.2021 я здавала в оренду власну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 подобово. Орендна плата становила: 2017 р. - 200-250 грн/доба, 2018 р. - 250-300 грн/доба, 2019 р. - 300-350 грн/доба, 2020 р. - 350-400 грн/доба, 2021 р. - 400-450 грн/доба. Копії квитанції додаються. Оренда надавалася громадянам згідно усної домовленості. Книгу обліку доходів надати не можу у зв`язку з втратою" (а.с. 231 т. 1).

Крім цього, суд встановив, що 09.02.2023 уповноваженою особою контролюючого органу позивачу вручено запит про надання документів (копій документів), які необхідно надати у термін до 15 год. 00 хв. 09.02.2023, зокрема - інформацію та її документальне підтвердження щодо доходів від юридичних осіб, перелік яких зазначений на арк. 7 Акту перевірки (а.с. 232-233 т. 1).

На такий запит позивач цього ж дня 09.02.2023 письмово повідомила уповноважену особу контролюючого органу, яка проводила перевірку, про те, що в ході здійснення підприємницької діяльності нею здавалася квартира за адресою АДРЕСА_1 , оплату їй здійснювали в готівковій формі, оскільки рахунку не було. Квартиру здавала подобово, як громадянам, так і юридичним особам. Договори, прибуткові касові ордери виписувала, для перевірки надати не може в зв`язку з втратою. Стосовно доходів від юридичних осіб, зазначених в запиті, зазначила, що такі доходи були нею отримані, записані у книжку і включені до декларації, яка здавалася щороку. Заборгованості від здачі в оренду квартири немає. Інших документів немає (а.с. 234 т. 1).

Зі змісту письмової заяви позивача від 11.01.2024 встановлено, що відібране під час документальної перевірки контролюючим органом пояснення було їй надиктоване працівниками ГУ ДПС у Рівненській області, її запевнили, що такі пояснення будуть виключно в її інтересах (а.с. 61 т. 1).

За правилами, встановленими статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 74 КАС суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 Кодексу).

Водночас, статтею 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд враховує, що відповідно до приписів статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (зі змінами та доповненнями) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. При цьому підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

З огляду на заперечення позивачем факту добровільності написання пояснення під час перевірки, яке контролюючий орган розцінює як доказ визнання платником податків здійснення розрахунків з юридичними особами, які перебували на загальній системі оподаткування, суд вважає, що таке пояснення не є належним та достатнім доказом здійснення позивачем господарських операцій, не розкриває їх змісту, отже такі обставини мають бути встановлені відповідно до первинних документів, якими оформлені спірні господарські операції.

Суд звертає увагу на те, що всупереч вимогам п.85.6 ст.85 Податкового кодексу України акта, що засвідчує факт відмови платника податків надати копії документів посадовій особі контролюючого органу відповідачем до суду надано не було.

Зміст акту перевірки суд оцінює в розрізі норм Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за №1300/27745 (далі - Порядок №727).

Відповідно до пунктів 4, 5 розділу ІІ Порядку № 727 в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.

Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.

За змістом пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та/або бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів, документів податкового та/або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів; у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів; у разі відмови платника податків, посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків, посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки.

Судом встановлено, що акт перевірки не містить відомостей щодо переліку наданих до перевірки первинних документів.

Представник відповідача в судовому засіданні ствердив, що зазначені в розділі 1.14 Акту перевірки товарні чеки (їх копії) у контролюючого органу відсутні, їх опис під час перевірки не складався. Також відсутні й копії квитанцій, про надання яких платником податків до перевірки наявні відомості в заяві ОСОБА_2 (а.с. 231 т.1), опис таких квитанцій не складався.

Суд констатує, що ні товарні чеки, ні квитанції, про які зазначено вище, в акті перевірки не описані взагалі.

За встановлених обставин неможливо встановити, які саме документи були/не були надані позивачем до перевірки. Отже суд позбавлений можливості перевірити висновки контролюючого органу про отримані позивачем доходи та їх розмір від здійснення підприємницької діяльності в перевіреному періоді записами в тих первинних бухгалтерських документах, факт надання яких позивачем до перевірки відповідач не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що під час документальної перевірки контролюючим органом не було встановлено дійсних господарських взаємовідносин між позивачем та юридичними особами, які за даними Державного реєстру виплачували позивачу дохід.

Натомість, ході судового розгляду справи представник позивача адвокат Лук`янчук Вікторія Сергіївна надала суду отримані на адвокатські запити (а.с. 82-97 т. 1) відповіді від вищевказаних юридичних осіб, а саме: ТОВ "Оілтехсервіс" (а.с. 122-125 т. 1), Державна організація "Київський геологічний центр (а.с. 126-140 т. 1), Державне підприємство - Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" (а.с. 141 т. 1), Фінансово-економічне управління Служби безпеки України (а.с. 142 т. 1), Рахункова палата (а.с. 143-144 т. 1), ТОВ "Коудайс Україна" (а.с. 154- 160 т. 1), Концерн "Техвоєнсервіс" (а.с. 161-166 т. 1), ТОВ "НВО "Ю Бі Сі - Промо" (а.с. 167-169 т. 1), Національний університет "Львівська політехніка" (а.с. 170-173 т. 1), Філія "Виробниче ремонтно-технічне підприємство "Укргазенергосервіс" АТ "Укртрансгаз" (а.с. 174-190 т. 1), ПрАТ "Ічнянський молочно-консервний комбінат" (а.с. 195-211 т. 1).

Дослідженням наданих стороною позивача доказів встановлено, що всі означені юридичні особи заперечили наявність господарських взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2 , ствердили про те, що договори з таким суб`єктом підприємницької діяльності не укладалися, будь-які розрахункові, платіжні документи не виписувалися, кошти не виплачувалися. Внесення відомостей до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про виплачені доходи ДПС України пояснили тим, що працівники відповідних підприємств (установ, організацій) після повернення з відрядження з міста Рівне долучали до поданих в бухгалтерію авансових звітів квитанції ФОП ОСОБА_2 про оплату наданої таким працівникам послуги з проживання.

При цьому, такі юридичні особи, як Національний університет "Львівська політехніка", Рахункова палата, Служба безпеки України не є платниками податку на прибуток, а тому протилежні висновки відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Суд встановив, що у всіх наданих вищевказаними юридичними особами на адвокатські запити рахунках та квитанціях зазначені відомості про те, що такі документи були виписані ФОП ОСОБА_2 безпосередньо для фізичних осіб, яким надавалися послуги з проживання, при цьому жодні відомості щодо юридичних осіб, де працювали відряджені працівники, в первинних бухгалтерських документах не відображені. Наведене свідчить на користь висновку, що учасниками відповідних господарських операцій були позивач та фізичні особи, які винаймали житло.

За наведених обставин суд вважає підтвердженим належними та допустимими доказами факт отримання ФОП ОСОБА_2 доходу від фізичних осіб, яким надавала послуги з проживання в перевіреному періоді, а не від юридичних осіб, де такі фізичні особи працювали. Отже матеріалами судової справи підтверджено, що в перевіреному періоді позивач надавала послуги з проживання фізичним особам та отримувала від таких осіб оплату наданих послуг.

Жодних відомостей про те, що оплата вартості послуг проживання за найманого працівника, який перебуває у відрядженні, надходила на рахунок позивача від юридичних осіб, ні контролюючим органом під час документальної перевірки, ні судом під час розгляду справи встановлено не було. А з огляду на зміст розділу 1.12 акту перевірки, яким констатована відсутність рахунків позивача в установах банків, безготівкові розрахунки між позивачем та юридичними особами об`єктивно були неможливі.

З огляду на проведене декларування юридичними особами виплати доходів на користь ФОП ОСОБА_2 , за відсутності фактичних взаємовідносин з таким суб`єктом господарювання, суд вважає слушним звернути увагу на приписи пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, відповідно до якого об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248, витрати на відрядження можуть бути включені до складу загальновиробничих, адміністративних витрат, витрат на збут або інших операційних витрат.

За правилами, встановленими пп.170.9.1. п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.3 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме:

а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно з цим підпунктом.

Не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме: на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в`їзд (віз), обов`язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв`язку із здійсненням таких витрат.

Фактична кількість днів перебування у відрядженні визначається згідно з наказом про відрядження за наявності одного чи декількох документальних доказів перебування особи у відрядженні (відміток прикордонних служб про перетин кордону, проїзних документів, рахунків на проживання та/або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування особи у відрядженні).

Зазначені в абзаці другому цього підпункту витрати не є об`єктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість таких витрат.

До підтвердних документів належать:

транспортні квитки або транспортні рахунки та багажні квитанції (у тому числі електронні квитки);

документи, отримані від осіб, які надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, страхові поліси;

документи (виписки та/або відомості з рахунку), що містять визначену законом інформацію про виконані платіжні операції за рахунком, до якого емітовані платіжні інструменти;

документи, що підтверджують виконання операції з використанням платіжних інструментів;

інші документи, що засвідчують вартість витрат.

З урахуванням процитованої вище норми податкового закону, витрати на відрядження, понесені фізичною особою, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем, підлягають відшкодуванню в межах фактичних витрат на проїзд, оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги, на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду і перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв`язку із здійсненням таких витрат.

При цьому зазначені витрати не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат, зокрема, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи.

Отже, слід враховувати, що подані працівником підтвердні документи до авансового звіту після відрядження впливають на вирішення питання відшкодування роботодавцем понесених витрат безпосередньо такому працівнику, а також на визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток (для юридичної особи) та податком на доходи фізичних осіб (для найманого працівника). Однак такі документи не дають підстав вважати, що відповідний суб`єкт господарювання (будь-то готель, мотель, ФОП, який здавав житло в найм тощо) перебував у господарських взаємовідносинах з роботодавцем працівника, за умови, якщо безпосередньо роботодавець не здійснював оплату послуг проживання за свого працівника.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що у разі якщо оплата вартості послуг з проживання надійшла на рахунок ФОП - платника єдиного податку другої групи від юридичної особи, яка не є платником єдиного податку, за найманого працівника, який перебуває у відрядженні, то порушуються умови перебування фізичної особи підприємця на другій групі платника єдиного податку. В такому випадку підлягають застосуванню приписи ч. 9 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України щодо обов`язку ФОП перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Якщо ж ФОП - платником єдиного податку другої групи були надані послуги працівнику юридичної особи під час відрядження і вартість таких послуг оплачується особисто таким працівником, то порушення умов перебування на другій групі платника єдиного податку не виникає.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що матеріалами судової справи, а саме дослідженими судом рахунками та квитанціями ФОП ОСОБА_2 , підтверджено, що позивач в перевіреному періоді надавала послуги проживання фізичним особам, які перебували у відрядженні, і які особисто оплатили послуги. Факт оплати позивачу коштів юридичними особами в ході судового розгляду справи не підтверджений, будь-які належні та допустимі докази на підтвердження таких обставин відсутні. Отже така господарська діяльність позивача на спрощеній системі оподаткування цілком узгоджується з приписами п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України. Доказів протилежного матеріали судової справи не містять.

Оскільки контролюючий орган не з`ясував фактичної наявності/відсутності господарських взаємовідносин між позивачем та юридичними особами, суд доходить висновку про неповноту встановлених документальною перевіркою істотних обставин, що призвело до необґрунтованих та хибних висновків про встановлені порушення.

З огляду на вищевикладене, суд висновує, що надані відповідачем докази та наведені аргументи не підтверджують порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування в перевіреному періоді, не зумовлюють переходу на загальну систему оподаткування та, як наслідок, не встановлюють обов`язковості застосування реєстраторів розрахункових операцій під час проведення готівкових розрахунків з отримувачами послуг.

Тому висновки контролюючого органу про порушення ФОП ОСОБА_2 п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій" є неправильними, що виключає застосування штрафних (фінансових) санкцій за вказане порушення.

Також слід зазначити, що відповідно до п. 86.8. ст. 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

Суд встановив, що акт документальної перевірки від 17.02.2023 № 1383/ж5/17-00-24-05-17/ був надісланий контролюючим органом позивачу рекомендованим поштовим відправленням 17.02.2023, що стверджується наданим відповідачем до відзиву фіскальним чеком АТ "Укрпошта" (а.с.229 т. 1).

При цьому, спірне податкове повідомлення-рішення було винесене контролюючим органом 16.10.2023, тобто з істотним порушенням строку, встановленого п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України.

З огляду на наведене, суд підсумовує, що висновки контролюючого органу про встановлене порушення в цій частині судового спору не підтверджені належними й допустимими доказами, спірне податкове повідомлення-рішення про порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій прийняте необ`єктивно, з порушенням встановленої податковим законодавством процедури, отже не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності та розсудливості та підлягає скасуванню судом як протиправне.

Як встановлено судом, податкове повідомлення рішення № 8120/1700245 від 16.10.2023 було надіслано позивачу ГУ ДПС у Рівненській області з супровідним листом від 21.12.2023 № 16161/6/17-00-24-05-07 та отримане платником податків 22.12.2023 (а.с. 16 т. 2). Відповідач таких обставин не заперечив та жодним чином не спростував.

Відповідно до п. 57.3. ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Відповідно до п. 59.3. ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Згідно з п.88.1. ст. 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до пп. 89.1.2. п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Як встановлено судом, до моменту отримання позивачем (22.12.2023) податкового повідомлення-рішення № 8120/1700245 від 16.10.2023 та завершення строку узгодження визначеного таким рішенням грошового зобов`язання контролюючим органом було сформовано податкову вимогу від 14.12.2023 № 0-1700 про необхідність сплати податкового боргу в сумі 620000,00 грн штрафних санкцій за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій, а також прийнято рішення від 14.12.2023 про опис майна у податкову заставу на суму основного зобов`язання в розмірі 620000,00 грн.

Разом з тим, під час судового розгляду було встановлено відсутність юридичних та фактичних підстав для прийняття означеного податкового повідомлення-рішення, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність пред`явлення контролюючим органом вимоги платнику податків сплатити податковий борг на суму грошового зобов`язання, визначеного протиправним податковим повідомленням-рішенням. Отже досліджувана поведінка контролюючого органу не узгоджується з законодавчими приписами та порушує права та законі інтереси платника податків.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив належними й допустимими доказами правомірності оскаржених рішень. Натомість, доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Враховуючи результати судового розгляду справи, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору суд присуджує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.10.2023 №8120/17002405.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 14.12.2023 № 0-1700.

Визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 14.12.2023 № 3315/17-00-13-01-17.

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8622,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 09 липня 2024 року

Суддя Н.О. Дорошенко