Справа № 420/32882/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/32882/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.01.2024 року у справі №420/32882/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

27 листопада 2023 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №7328-6630/Ф-03/8-2100/21 від 05.10.2021 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити розрахунок та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за період з 24 вересня 2021 року по 09 червня 2023 року, у нарахуванні якої відповідно до відповіді ГУ ПФУ у Херсонській області №7328-6630/Ф-03/8-2100/21 від 05.10.2021 року відмовлено з підстав відсутності страхового стажу, оформленої листом №8200-8201/Ф-02/8-2100/23 від 20.10.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника 09.06.2023 року відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з дня її первинного звернення 24.09.2021 року, та провести її виплату з врахуванням виплачених сум.

Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що 23.09.2021 року ОСОБА_1 виповнилося 60 років, у зв`язку з чим остання звернулася до Головного управління із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і за життя отримував пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Разом з цим, 05.10.2021 року ОСОБА_1 отримала письмову відмову від Головного управління ПФУ в Херсонській області за №7328-6630/Ф-03/8-2100/21. У подальшому, як стверджувала позивачка, лише з 09.06.2023 року ОСОБА_1 призначено пенсію в разі втрати годувальника згідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». В свою чергу, позивачка уважала, що їй протиправно не призначено пенсію по втраті годувальника з 23.09.2021 року, у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом своїх прав.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 04 січня 2024 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови здійснити розрахунок та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за період з 24 вересня 2021 року по 09 червня 2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 у разі втрати годувальника 09.06.2023 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з дня її первинного звернення 24.09.2021 року, та провести її виплату з врахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час звернення до пенсійного органу у 2021 році позивачкою дотримано усіх умов для призначення їй пенсії в разі втрати годувальника відповідно до вимог частини 1 статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Не погоджуючись з означеним рішенням суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі скаржник, Головне управління, пенсійний орган) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просило апеляційний суд скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги пенсійного органу зводяться до того, що на дату надання Головним управлінням відповіді від 05.10.2021 року №7328-6630/Ф-03/8-2100/21, відповідач керувався чинною нормою пенсійного законодавства України, якою установлено умову призначення пенсії в разі втрати годувальника в залежності від наявного в особи стажу роботи.

Так, враховуючи вимоги статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та дату народження позивачки, пенсійним органом повідомлено про те, що право на призначення пенсії в разі втрати годувальника у відповідності до вимог означеного Закону виникне: у 60 років за наявності стажу не менше 28 років, у 63 роки за наявності стажу від 21 до 31 року, у 65 років за наявності стажу від 15 до 23 років.

За таких обставин, посилаючись на приписи статті 58 Конституції України, скаржник уважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення щодо зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 в разі втрати годувальника 09.06.2023 року, з дня її первинного звернення, тобто 23 вересня 2021 року, судом першої інстанції порушено норми дії актів законодавства у часі.

Позивачка ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, яке у відповідності до вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як з`ясовано апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи, 23 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", до якої додано пакет документів.

За наслідками розгляду поданої заяви, 05 жовтня 2021 року Головним управлінням ПФУ в Херсонській області листом №7328-6630/Ф-03/8-2100/21 повідомлено ОСОБА_1 про те, що згідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії в разі втрати годувальника у відповідності до вимог означеного Закону виникне:

у 60 років за наявності стажу не менше 28 років, у 63 роки за наявності стажу від 21 до 31 року, у 65 років за наявності стажу від 15 до 23 років. (а.с.25, 26, 23)

Як установлено судовою колегією, з 09.06.2023 року ОСОБА_1 призначено пенсію в разі втрати годувальника у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ за померлого чоловіка військовослужбовця - ОСОБА_2

16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Херсонській області із заявою, у якій просила здійснити розрахунок та виплату їй пенсії по втраті годувальника за період з 23 вересня 2021 року по 09 червня 2023 року.

Листом за №8200-8201/Ф-02/8-2100/23 від 20.10.2023 року Головне управління повідомило заявницю, що у відповідності до вимог статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Основний розмір її пенсії відповідно до пункту "б" статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» становить 30% заробітку годувальника, тобто: 4095,60 грн. * 0,30 = 1228,68 грн., що є меншим за мінімальний розмір. З 01.12.2022 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить 2093 грн.

Відповідно, мінімальний розмір пенсії в разі втрати годувальника за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 01.12.2022 року становить: 2093 грн. * 2 = 4186 грн.

Крім того, з 09 червня 2023 року, Вам установлено пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" в розмірі 70% надбавки, яка була б встановлена годувальнику 34% від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність, за нагородженого чоловіка ОСОБА_2 орденом "За службу Батьківщині у Збройних Силах СРСР" III ступеня в сумі 498 грн. 13 коп. Розмір пенсії станом на 01.10.2023 року складає 4684 грн. 13 коп.

Відтак, як зазначив пенсійний орган, пенсія призначена та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства України.

Уважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови здійснити розрахунок та виплату позивачці пенсії по втраті годувальника за період з 23 вересня 2021 року по 09 червня 2023 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом".

Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб є, зокрема Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон № 2262).

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (у редакції чинній станом на дату звернення позивачки, тобто 23.09.2021 року) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Згідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (у редакції чинній станом на дату звернення позивачки, тобто 23.09.2021 року) непрацездатними членами сім`ї вважаються, серед іншого:

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (у редакції чинній станом на дату звернення позивачки, тобто 23.09.2021 року) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

З аналізу вище наведених норм права слідує, що умовами для призначення пенсії у разі втрати годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ є:

1) факт непрацездатності членів сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні;

2) факт перебування на повному утриманні померлого годувальника або одержання від нього допомоги, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Так, 23 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", до якої додано необхідний пакет документів.

Як слідує з матеріалів справи, 05 жовтня 2021 року у відповідь на подану позивачкою заяву Головним управлінням ПФУ в Херсонській області листом №7328-6630/Ф-03/8-2100/21 повідомлено ОСОБА_1 про те, що згідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії в разі втрати годувальника у відповідності до вимог означеного Закону виникне:

у 60 років за наявності стажу не менше 28 років, у 63 роки за наявності стажу від 21 до 31 року, у 65 років за наявності стажу від 15 до 23 років. (а.с.25, 26, 23)

Апеляційний суд вказує, що у відповідності до вимог частини 1 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ у редакції чинній станом на час звернення ОСОБА_1 , тобто 23 вересня 2021 року, визначено осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, а саме:

- непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Разом з цим, згідно до приписів підпункту «б» частини 4 статті 30 вказаного Закону у редакції чинній станом на час звернення ОСОБА_1 , тобто 23 вересня 2021 року, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема:

- батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю.

За таких обставин, на момент звернення позивачкою до пенсійного органу за призначенням пенсії в разі втрати годувальника чинні норми пенсійного законодавства України передбачали додаткову умову для призначення такої пенсії, а саме вимоги щодо наявності у особи страхового стажу, визначеного приписами частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, у подальшому Законом України №2146-IX від 24.03.2022 року «Про внесення змін до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" внесено зміни щодо умов, які визначають право на призначення пенсій в разі втрати годувальника, а саме:

«У частині четвертій статті 30:

пункт "б" викласти в такій редакції:

"б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю";

Статтю 41 викласти в такій редакції:

"Стаття 41. Призначення пенсії в разі втрати годувальника кожному члену сім`ї

Пенсія в разі втрати годувальника призначається кожному непрацездатному члену сім`ї, який має право на таку пенсію".».

Цей Закон набирав чинності 02.04.2022 року.

Отже, з урахуванням внесених змін, починаючи з 02.04.2022 року умовою, яка передбачає право особи на призначення пенсії в разі втрати годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, є:

досягнення такою особою віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тобто незалежно від тривалості страхового стажу.

Слід зазначити, що 16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Херсонській області із заявою, у якій просила здійснити розрахунок та виплату їй пенсії по втраті годувальника за період з 23 вересня 2021 року по 09 червня 2023 року.

Такі вимоги заявниця обгрунтовувала зокрема тим, що на її думку, право на призначення пенсії в разі втрати годувальника в неї виникло з дня первинного звернення 23.09.2021 року у зв`язку з досягненням 60-річного віку.

Судова колегія звертає увагу, що відповідно до пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема, надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії.

Відтак, органи Пенсійного фонду України забезпечують умови, за яких особа обізнана з умовами призначення пенсії і може робити усвідомлений вибір. При цьому, належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право.

З огляду на викладене, в силу наведених вище приписів відповідач зобов`язаний роз`яснити позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, якщо ОСОБА_1 має на неї право та проінформувати заявницю про це.

У свою чергу, як слідує зі змісту наданої пенсійним органом відповіді №8200-8201/Ф-02/8-2100/23 від 20.10.2023 року, Головне управління повідомило ОСОБА_1 , що призначена з 09 червня 2023 року пенсія виплачується відповідно до вимог чинного законодавства України.

Водночас, як установлено апеляційним судом, право на оформлення (призначення) пенсії у зв`язку із втратою годувальника у ОСОБА_1 виникло саме з 02.04.2022 року з урахуванням внесених змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, а саме у звязку з досягненням пенсійного віку незалжено від тривалості страхового стажу.

За наведених обставин, вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити ОСОБА_1 нарахування пенсії у разі втрати годувальника та провести її виплату, підлягають задоволенню з моменту виникнення у позивачки права на пенсію 02.04.2022 року, а не з дня первинного звернення 24.09.2021 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно із ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі наведеного та беручи до уваги, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення в резолютивній частині зазначено неправильну дату нарахування пенсії, судова колегія уважає за необхідне змінити резолютивну частину оскаржуваного рішення суду зазначивши правильну дату - « 02.04.2022 року», з якої необхідно здійснити нарахування та виплату пенсії.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.01.2024 року у справі №420/32882/23 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини цього рішення в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити ОСОБА_1 з 02.04.2022 року нарахування та виплату пенсії у разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В інший частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.01.2024 року у справі №420/32882/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький