Справа № 538/611/24
Суддя: Бондарь В. А.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 538/611/24
Номер провадження 2-а/538/13/24
03 липня 2024 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Бондарь В.А.,
за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиці Полтавської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, відділення поліції № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, поліцейського СРПП ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Смирного Ігоря Анатолійовича про скасування постанови серії БАА № 989098 від 01.04.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності, -
в с т а н о в и в:
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, відділення поліції № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, поліцейського СРПП ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Смирного Ігоря Анатолійовича про скасування постанови серії БАА № 989098 від 01.04.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування позову зазначив, що цією постановою на нього було накладене адміністративне стягнення за нібито вчинене ним адміністративне правопорушення.
Зазначив, що 01.04.2024 року поліцейським СРПП ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Смирним І.А. було винесено постанову серії БАА № 989098 від 01.04.2024 року та накладено на нього адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за керування транспортним засобом без відповідного права керування таким транспортним засобом, а також за те, що він під час керування транспорним засобом не був пристубнутий ременем безпеки та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 126 КУпАП у игляді штрафу у розмірі 3400 грн.
В описовій частині постанови зазначено, що він ОСОБА_1 , 01.04.2024 року о 16:32 годині в м. Пирятині по вулиці Сумській керував автомобілем Опель Вектра, днз НОМЕР_1 , при цьому не був пристебнутий ременем безпеки та не мав права керувати даним транспорним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1а, 2.3в ПДР України.
Як пояснює позивач, що дійсно 01.04.2024 року близько 16:32 він керував вказаним легковим автомобілем у вказаному в протоколі місці. Має водійське посвідчення серії НОМЕР_2 із допуском до керування транспортними засобами категорії "А", "Б", "С1" та "С".
ОСОБА_1 вказує на те, що під час керування автомобілем він був пристебнутий ременем безпеки і його працівники поліції безпідставно зупинили. Він забув водійське посвідчення вдома і про це повідомив працівнику поліції. Працівник поліції після зупинки провів перевірку по поліцейській інформаційній базі і повідомив його, що інформація щодо нього відсутня і став стверджувати що в нього немає відповідного дозволу на керування транспорним засобом. Він заперечував це, оскільки має відповідний дозвіл.
Після цього, його безпідставно стали звинувачувати у тому, що він знаходиться у стані алкогольного сп"яніння і повезли до відділу поліції № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області що в м. Пирятині.
Вважає, що при винесенні вказаної постанови поліцейським ОСОБА_2 в постанову внесено фактично надумані факти.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - захисник Пугач В.О. не з"явилися, але подали заяви про слухання справи без їх участі, позов підтримують.
Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області в судове засідання не з"явився по невідомим причинам, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Представник відповідача відділення поліції № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області в судове засідання не з"явився по невідомим причинам, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідач поліцейський СРПП ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився по невідомим причинам, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
06.05.2024 року до суду від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області Паламаря Д.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі. Зазначив, що до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обгрунтованість заявлених позовних вимог. Незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності. Просить адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.
За відсутності учасників процесу розгляд адміністративної справи здійснено в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
За пунктом 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Судом встановлено, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 989098 від 01.04.2024 року, 01.04.2024 року о 11 год 39 хв в м. Пирятин по вул. Сумська водій ОСОБА_1 керував автомобілем "Опель Вектра" днз НОМЕР_3 , при цьому не був пристебнутий ременем безпеки та не мав при цьому права керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 а та п. 2.3 в Правил дорожнього руху України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).
Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вище стоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, досліджена в судовому засіданні постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01 квітня 2024 року, серії БАА № 989098, містить склад адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена статтями 121 ч. 5, 126 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Ч. 5 ст. 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за порушення правил користування ременями безпеки.
Ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Суд звертає увагу, що відповідачами у справі Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області, відділенням поліції № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, поліцейським СРПП ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Смирним І.А. жодних доказів, що вказують на вчинення зазначених адміністративних правопорушень та вину позивача ОСОБА_1 надано не було.
Суд наголошує, що відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
З аналізу норми частини 1 статті 74 КАС України та статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що доказ, який не був покладений в обґрунтування та підставу притягнення особи до адміністративної відповідальності, не може розцінюватися як належний.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп 2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.
Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року та є обов`язковою.
У п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України", в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Дослідивши матеріали адміністративного позову суд зазначає, що при розгляді та винесенні постанови на місці працівники поліції не застосовували відеореєстратор. Даного відео до суду жодний із відповідачів не надав як і не надали доказів, що таке відео надсилалось особі, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Тобто доказів вчинення адміністративного правопорушення позивачем, окрім зазначених фактів у самій оскаржуваній постанові відповідачі не надали та враховуючи, що в розумінні правового поля сторона відповідачів повинна довести вину особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, а дана особа не визнає себе винною та прд`явила адміністративний позов, то з огляду на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що постанова серії БАА № 989098 від 01 квітня 2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтями 121 ч. 5, 126 ч. 2 КУпАП підлягає скасуванню в зв`язку з недоведеністю вини особи у вчиненні правопорушень, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст.121. ч. 2 ст. 126 КупАП.
Керуючись ст. ст. 19, 20, 72, 77, 242, 243, 244, 246, 250, 255, 262, 295 КАС України, ст. ст. 33, 222, 245, 251, 254, 256, 258, 268, 276, 278, 279, 283, 287-288 КУпАП, суд
ПозовОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, відділення поліції № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, поліцейського СРПП ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Смирного Ігоря Анатолійовича про скасування постанови серії БАА № 989098 від 01.04.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 989098 від 01.04.2024 року, винесену поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Лубенського РВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області Смирним Ігорем Анатолійовичем, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії даного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Лохвицького
районного суду В.А. Бондарь