Справа № 340/11130/21
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

09 липня 2024 року

м. Київ

справа №340/11130/21

адміністративне провадження № К/990/24836/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року

у справі №340/11130/21

за позовом керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави

до Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У січні 2022 року керівник Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави звернувся до адміністративного суду з позовом до Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності щодо невчинення дій, спрямованих на визнання пам`ятки архітектури місцевого значення - Пречистенської церкви, яка розташована у с. Ятрань Голованівського району Кіровоградської області, (охоронний номер 211-Кв) безхазяйним майном, тобто, незвернення до органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, із заявою про взяття на облік пам`ятки архітектури Пречистенської церкви, яка розташована у с. Ятрань Голованівського району Кіровоградської області (охоронний номер 211-Кв) як безхазяйної нерухомої речі; зобов`язання вчинити дії, спрямовані на визнання пам`ятки архітектури місцевого значення - Пречистенської церкви, яка знаходиться у с. Ятрань Голованівського району Кіровоградської області, (охоронний номер 211-Кв) безхазяйним майном шляхом звернення до органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, із заявою про взяття на облік пам`ятки архітектури місцевого значення - Пречистенської церкви, яка розташована у с. Ятрань Голованівського району Кіровоградської області, (охоронний номер 211-Кв) як безхазяйної нерухомої речі.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року, відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2023 року скасовано рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року, позов задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Підвисоцька сільська рада Голованівського район Кіровоградської області (далі - скаржник) 18 червня 2024 року звернулася через з касаційною скаргою та заявою про поновлення строку на касаційне оскарження до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 129 Конституції України як одну з основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Скаржником наведено наступні підстави для касаційного оскарження рішень судів першої і апеляційної інстанцій та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №340/11130/21, які передбачені частинами четвертою і п`ятою статті 328 КАС України: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 та від 28 квітня 2021 року у справі №922/3219/20; справа становить значний суспільний інтерес.

На думку колегії суддів, Підвисоцька сільська рада Голованівського району Кіровоградської області у касаційній скарзі покликається на нерелевантну практику Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постановах від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 та від 28 квітня 2021 року у справі №922/3219/20, з неподібними фактичними обставинами, іншими підставами для представництва, висновки в яких не можуть бути застосовані у справі, що розглядається..

Так спір у справі №922/3219/20 має приватноправовий характер і вирішений за правилами господарського судочинства. Предмет спору стосувався визнання незаконним і скасування наказ Головного управління Держземагенства про передачу в оренду земельних ділянок та визнання недійсним договору оренди землі, укладеним між Головним управлінням Держземагенства та фізичною особою. В свою чергу, під час судового розгляду прокурором не було доведено відсутність можливості у Головного управління Держгеокадастру здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом до відповідачів у цій справі.

Водночас спір у справі №912/2385/18 має також приватноправовий характер і вирішений за правилами господарського судочинства. Предмет спору стосувався недійсними угод про постачання природного газу. Під час судового розгляду прокурором було доведено бездіяльність районної державної адміністрації та офісу Держаудитслужби, що полягала у незверненні до суду за захистом порушених інтересів держави, а отже й наявність підстав для звернення до суду з позовом прокурором.

Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Суд вказує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

В свою чергу, Суд зауважує, що скасовуючи рішення судів першої і апеляційної інстанцій та направляючи справу на новий розгляду до суду першої інстанції, Верховний Суд мотивував своє рішення тим, що процедура взяття на облік безхазяйного майна (саме про зобов`язання вчинити дії щодо взяття на облік церкви як безхазяйного майна просив прокурор в своєму позові) врегульована положеннями Цивільного кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127. Водночас Суд зазначив, належним позивачем у цій справі не може бути Міністерство культури та інформаційної політики України, Департамент культури та туризму Кіровоградської обласної державної адміністрації або інший орган, уповноважений державою на звернення до суду з позовом до органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах. Крім того, суди попередніх інстанцій необґрунтовано відмовили у задоволенні позову, обмежившись лише мотивами відсутності підстав для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави, до того ж не надаючи оцінки доводам заявленого прокурором позову.

Колегія суддів з`ясувала, що судами враховані наведені Верховним Судом мотиви направлення справи на новий розгляд.

Таким чином, з огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а також враховуючи те, що наведені скаржником постанови та оскаржувані судові рішення, прийняті з урахуванням різних фактичних обставин справи, колегія суддів вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Твердження скаржника про те, що справа становить значний суспільний інтерес (підпункт "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України) не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів.

Суд зазначає, що такі твердження скаржника мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі, а тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції.

При цьому використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", або "суспільний інтерес" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Під "значним суспільним інтересом" необхідно розуміти серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає загальнодержавне значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчий процес (референдум), обороноздатність держави, її суверенітет, найвищі соціальні цінності, визначені Конституцією України, тощо.

З огляду на вищевказане, Суд дійшов висновку що касаційна скарга не містить вагомих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме щодо цієї конкретної справи.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частинами четвертою і п`ятою статті 328 КАС України скаржником у касаційній скарзі належним чином не обґрунтовано, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна позиція щодо віднесення вказаної категорії справ до справ незначної складності висловлена Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 02 листопада 2020 року у справі №420/2781/19, від 15 листопада 2023 року у справі №580/72/23, від 19 березня 2024 року у справі №620/13734/23.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 355, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у справі №340/11130/21 за позовом керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави до Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Кравчук

В.М. Шарапа