Справа № 160/2220/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2024 року м. Дніпросправа № 160/2220/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Єфанова О.В.) в адміністративній справі №160/2220/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

24.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 22.12.2023 року, винесене начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (типА) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » лейтенантом ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а тому в силу закону не підлягає призову під час загальної мобілізації. Відповідно, позивач має право на перетин державного кордону України під час воєнного стану. Зазначені обставини відповідач не врахував при винесенні спірного рішення, а тому рішення є неправомірним та підлягає скасуванню. Враховуючи зазначене, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що законодавство України не покладає на відповідача обов`язку ведення вичерпного переліку документів, необхідних для перетину державного кордону. Відповідач не формує державну політику з питань виїзду за кордон громадян України в умовах дії на території України правового режиму воєнного стану. Звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що у зв`язку із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні», Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного етану в Україні», а також Законом України «Про затвердження Указом Президента У країни «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 громадянина України ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, з відсутністю підстав для виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану. Вважає, що позивач не надав на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон громадянина України під час дії воєнного етану - особливого правового режиму, який введено в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а саме в період коли законодавством України встановлюється особливий режим в`їзду і виїзду та обмежується свобода пересування для громадян. Також, наголошує, що суд першої інстанції задовольняючі позовні вимоги виходив з того, що оскільки згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, наступний мав підстави для виїзду за кордон, однак питання відстрочки регулює виключно військовий облік та аж ні як не є достатньою підставою для виїзду з України.

Позивач не скористався правом подання відзиву.

В силу приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що під час перетинання позивачем державного кордону України 22.12.2023, начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (типА) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України.

У рішенні вказано, що відмовлено з причини відсутності документів, що підтверджують підстави для виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану у відповідності до ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» та постанови КМУ № 57 (зі змінами та доповненнями).

Так, позивачем під час перетину кордону надано оригінал посвідчення батька багатодітної родини НОМЕР_2 від 20 червня 2023 року та свідоцтва про народження 3 дітей, а саме: ОСОБА_3 2007 року народження, ОСОБА_4 2010 року народження, ОСОБА_5 2015 року народження.

Вказане рішення прийнято на підставі Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадянами України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ №57 від 27.01.1995 року.

Вважаючи вказане рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов до висновку, що оскаржуване рішення відповідача не є таким, що відповідає критеріям правомірності, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Зазначеному кореспондує стаття 1 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Водночас, статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Разом із тим, частиною другою цієї ж статті Конституції України визначено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Визначення воєнного стану міститься у статті 1 Закону України від 12 грудня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) та означає особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з положеннями пункту 6 частини першої статті 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до указаної норми Закону № 389-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455 затверджено Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, пунктом 8 якого (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Згідно з пунктом 3 Указу № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону № 389-VIII.

В подальшому воєнний стан неодноразово продовжений відповідними Указами Президента України.

Також, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до статті 1 Закону № 3543-ХІІ (у редакції на час виникнення спірних відносин) мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Поряд з тим, статтею 23 Закону № 3543-ХІІ врегульовано підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Так, абзацом четвертим частини першої цієї статті передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

За змістом статті 3 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Порядок перетинання громадянами України державного кордону визначені Правилами №57.

Відповідно до пункту 2 цих Правил (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну:

1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

2) дипломатичний паспорт;

3) службовий паспорт;

4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий);

5) посвідчення особи моряка;

6) посвідчення члена екіпажу.

У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Згідно з пунктом 2-6 Правил № 57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 2-14 цих Правил.

Статтею 6 Закону України від 05 листопада 2009 року № 1710-VI «Про прикордонний контроль» (далі також - Закон № 1710-VI) закріплено, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Як обумовлено частиною третьою статті 14 Закону № 1710-VІ особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

Аналізуючи вищенаведене законодавство колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що у зв`язку з початком широкомасштабної військової агресії російської федерації проти України Президентом України на виконання пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України видано Указ № 64/2022, яким запроваджено особливий правовий режим воєнного стану. У свою чергу, особливістю цього правового режиму є те, що під час його дії можуть запроваджуватися певні обмеження конституційних прав і свобод громадян, як от вільне залишення території України.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 14 січня 2001 року № 15-рп/2001, допустимість обмеження свободи пересування, вільного вибору місця проживання в межах держави та права вільно залишати територію країни визнається і міжнародним правом. Зокрема, стаття 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року закріплює правило, за яким здійснення права на свободу пересування і свободу вибору місця проживання, вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, не може зазнавати жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За висновком Верховного Суду, сформульованим у постанові від 31.08.2023 у справі №380/572/23, приписи статті 20 Закону № 389-VIII, якою визначено правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану, дозволяють дійти висновків, що в умовах дії особливого правового режиму воєнного стану цим Законом визначено правовий статус громадян, обмеження їх прав та гарантій їх здійснення. Такі обмеження прав у свою чергу характеризуються законністю мети, легітимністю підстав таких обмежень, обсягом прав, які підпадають під такі обмеження, межі, визначені тимчасовим періодом дії особливого режиму воєнного стану. Вказане цілком узгоджується з приписами статті 64 Конституції України, норми якої знайшли своє продовження у правовому регулюванні Закону № 389-VIII.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач є батьком багатодітної родини, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 20.06.2023 та свідоцтвами про народження 3 дітей, а саме: ОСОБА_3 2007 року народження, ОСОБА_4 2010 року народження, ОСОБА_5 2015 року народження (а.с. 3-5, 8).

22.12.2023 начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (типА) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України, яке вмотивоване відсутністю документів, що підтверджують підстави для виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану у відповідності до ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» та постанови КМУ № 57 (зі змінами та доповненнями).

Втім, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що таке рішення відповідача є протиправним, оскільки пункт 2-6 Правил № 57 установлює, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 2-14 цих Правил.

Як вже зазначалось, перелік категорій військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, наведений у статті 23 Закону №3543-ХІІ. За частиною першою цієї статті до таких осіб належать, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Ураховуючи обставини цієї справи, оскільки на утриманні позивача перебуває троє дітей до 18 років, а саме: ОСОБА_3 2007 року народження, ОСОБА_4 2010 року народження, ОСОБА_5 2015 року народження, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача не є таким, що відповідає критеріям правомірності, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Зазначені висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 01.07.2024 у справі №340/735/23.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 09.03.2023 у справі №600/2520/22-а, оскільки така правова позиція не є релевантною для застосування у даній справі.

Також, колегія суддів суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 77 КАС України відхиляє доводи відповідача, на підтвердження доводів скарги, що питання відстрочки, зокрема визначене в абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ регулює виключно військовий облік та аж ніяк не є достатньою підставою для виїзду з України, оскільки такі висновки відповідача ґрунтуються на неправильному тлумаченні спірної норми законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року в адміністративній справі №160/2220/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак