Справа № 340/1240/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2024 року м. Дніпросправа № 340/1240/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Притула К.М.) в адміністративній справі №340/1240/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

01.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив суд:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він 23.01.2024 звернувся до відповідача з рапортом до командування ВЧ НОМЕР_1 та відповідним пакетом підтверджувальних документів про звільнення з військової служби за п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки його дружина, має групу інвалідності та потребує сторонньої допомоги. Відповідно до наданої на адвокатський запит інформації ВЧ НОМЕР_1 від 20.02.2024 позитивного рішення щодо звільнення позивача не прийнято у зв`язку з тим, що відсутні правові підстави для звільнення з військової служби через наявність у його дружини третьої групи інвалідності. Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси, звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач не надав належних, достовірних та достатніх доказів відповідно до вимог статей 73-75 КАСУ щодо предмету свого позову до військової частини НОМЕР_1 , а суд першої інстанції, задовольняючи позов і в порушення вимог п. 3 ст.242 КАСУ виніс незаконне та необґрунтоване Рішення, без повного, всебічного з`ясування та дослідження всіх доказів по матеріалам справи та надання оцінки всім аргументам учасників справи. Крім того, наголошує, що в порушення вимог статті 78 КАСУ позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а суд першої інстанції визнав встановленими та доведеними обставини, що мають значення для справи, що в результаті привело до невідповідності висновків, викладених у Рішенні суду першої інстанції обставинам справи. Вважає, що судом не може бути визнана протиправною відмова військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з ІІІ тимчасовою групою інвалідності, так як військова частина діє відповідно до вимог Закону № 2232-XII, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» і звільнення військовослужбовця з порушенням вимог чинного законодавства України тягне за собою кримінальну відповідальність посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

На підставі приписів статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.02.2024 №2/167-в, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами) громадянин ОСОБА_1 , 1984 р.н. з 28.02.2023 призваний під час загальної мобілізації на військову службу до лав Збройних Сил України (а.с. 17).

20.09.2003 між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 20.09.2003 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області (а.с.12).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експортною комісією серії 12 ААГ № 389515 від 19.12.2023, виданої Кропивницьким обласним центром МСЕ Міжрайонна МСЕК №1, ОСОБА_3 є особою з ІІІ групою інвалідності (загальне захворювання) з 15.12.2023, інвалідність встановлена на строк до 01.01.2025 (а.с. 14).

В січні 2024 року позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю (ІІІ група) до якого додав підтверджуючі документи (а.с.10).

У відповідь на адвокатський запит щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 , т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 була надана відповідь де зазначено, що за результатами розгляду рапорту командуванням військової частини НОМЕР_1 позитивного рішення щодо звільнення не прийнято в зв`язку з тим, що згідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягають звільненню за сімейними обставинами військовослужбовці в яких дружина (чоловік) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи (а.с.11).

Позивач вважаючи протиправною відмову відповідача у звільнені його з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов до висновку, що позивачем дотримано законодавчо визначену процедуру подання рапорту та доданих до нього документів, а також на виконання пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підтверджено наявність поважних сімейних обставин відповідними документами, у зв`язку з чим належним способом захисту порушеного права позивача в даному випаду є саме визнання протиправним рішення про відмову у звільненні позивача з військової служби та зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за вищевказаними сімейними обставинами.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Предметом розгляду справи є відмова відповідача у задоволенні рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «По військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю у дружини статусу особи з інвалідністю ІІІ групи.

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Приписами частини 3, 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 251, 254 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, резервісти призиваються на військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.

Доукомплектування особовим складом Збройних Сил України в особливий період здійснюється за рахунок призову військовозобов`язаних, громадян призовного віку чоловічої статі та резервістів, а також прийому громадян на військову службу за контрактом.

Військовослужбовці військової служби за призовом, військовозобов`язані і резервісти, які мають військові звання сержантського, старшинського або офіцерського складу та відповідну підготовку і досвід проходження служби, приймаються в особливий період на військову службу за контрактом у випадках, визначених статтею 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», для комплектування посад за основною або спорідненою спеціальністю, без врахування відповідності існуючого військового звання військовому званню, передбаченому штатом.

У разі потреби доукомплектування Збройних Сил України військовозобов`язані і резервісти, які призиваються на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, направляються на курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів або сержантів (старшин), або на курс перепідготовки за дефіцитними для Збройних Сил України спеціальностями у порядку, визначеному Міністерством оборони України. Громадянам, які мають спеціальні звання або класні чини, після їх призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у разі потреби присвоюються військові звання в порядку переатестації з урахуванням їх спеціальних звань або класних чинів, рівня освіти, досвіду служби та відповідності посаді, на яку їх буде призначено. Присвоєння військових звань у порядку переатестації громадянам, які мають спеціальні звання або класні чини, після їх призову на військову службу здійснюється в порядку, визначеному цим Положенням.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач з 28.02.2023 був призваний під час загальної мобілізації на військову службу до лав Збройних Сил України.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.

За цією правовою нормою, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26).

В січні 2024 року позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю (ІІІ група) до якого додав відповідні підтверджуючі документи (а.с.10).

З листа-відповіді Військової частини НОМЕР_1 вбачається, що підставою для відмови у звільненні позивача з військової служби слугувало те, що за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягають звільненню за сімейними обставинами військовослужбовці в яких дружина (чоловік) є особою з інвалідністю І чи ІІ групи (а.с.11).

Колегія суддів суду апеляційної інстанції критично ставиться до такого твердження відповідача, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, абзацом 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

З конструкції цієї норми вбачається, що законодавець поєднав сполучниками «та» і «або» дві підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами або через інші поважні причини:

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю (1 умова);

- одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (2 умова).

Синтаксичний розбір вказаного речення дає підстави вважати, що військовослужбовці які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час воєнного стану, за наступних умов:

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (тобто, 1 або 2 умови);

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи

Тобто, сполучник «та» поєднує 1 і 2 умови, а сполучник «або» розділяє.

Верховним Судом у постанові від 30.05.2024 по справі № 580/3253/23 сформовано наступний правовий висновок, який відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішення спору, що розглядається.

Наведена в абзаці 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ підстава звільнення - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю (1 умова) є самостійною. При цьому, в конструкції цього речення відсутня конкретизація, яка саме група інвалідності повинна бути в дружини (чоловіка).

Якщо розглядати випадок поєднання 1 та 2 умов сполучником «та», то навіть у цьому разі Закон № 2232-ХІІ не ставить звільнення військовослужбовців у залежність від наявність у дружини (чоловіка) І чи ІІ групи інвалідності, а лише вказує «із числа осіб з інвалідністю». Якби законодавець мав на увазі, як стверджує касатор, що І чи ІІ групи інвалідності стосується як дружини (чоловіка) військовослужбовців, так і одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), то втрачало б сенс зазначення у конструкції 1 умови фрази «із числа осіб з інвалідністю». У такому випадку абзац 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ був би викладений наступним чином: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Саме в такому випадку можна було б стверджувати про прив`язку 1 та 2 умов до наявності І чи ІІ груп інвалідності.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.04.2024 у справі № 140/12873/23 констатував, що наявність у позивача дружини, яка є інвалідом ІІІ групи, дає йому право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ і додатково не вимагає від нього доведення необхідності здійснення догляду за дружиною, оскільки це не відповідає критеріям встановлення ІІІ групи інвалідності.

За наведених обставин, висновки суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, відповідають зазначеним правовим позиціям Верховного Суду, а тому, враховуючи норми ч. 5 ст. 242 КАС України, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення - відсутні.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника стосовно роз`яснення заступника Начальника Головного управління персоналу ГШ ЗСУ М.Андрусяка (а.с. 72) щодо звільнення під час дії воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до абзацу п`ятого підпункту г) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки висновки, зроблені в таких роз`ясненнях ґрунтуються на неправильному тлумаченні спірної норми.

Також, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника приписи Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX, який вступив в силу 18.05.2024, оскільки вказані скаржником норми не поширювалася на момент виникнення спірних правовідносин.

Не відповідають дійсності і посилання скаржника на те, що суд першої інстанції в порушення абзацу 2 частини 1 статті 169 КАС України не залишив позов без руху, а одразу відкрив провадження у справі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позов до суду першої інстанції був підписаний та поданий особисто позивачем з використанням засобів поштового зв`язку.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року в адміністративній справі №340/1240/24 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник