Справа № 160/2756/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/2756/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 року (головуючий суддя Калугіна Н.Є.)

в адміністративній справі №160/2756/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 30.01.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (відповідач-2), в якому просила:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 41 від 10.01.2024 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в зарахуванні періодів роботи, а саме:

- з 12.04.1990 по 16.11.1990 - Хабаровський об`єднаний авіазагін (рос. Хабаровский объединенный авиаотряд) - санитарка няня д/с № 104 (російською мовою);

- з 28.01.1991 по 28.01.1991 - Хабаровський об`єднаний авіазагін (рос. Хабаровский объединенный авиаотряд) - машинист по стирке и ремонту спец. одежды д/с 104, 0,75 ставки (російською мовою);

- з 28.01.1991 по 31.11.1992 - Хабаровський об`єднаний авіазагін (рос. Хабаровский объединенный авиаотряд) - машинист по стирке и ремонту спец. одежды д/с 104, повна ставка (російською мовою);

- з 26.11.1992 по 04.08.1997 - служба в ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

зазначених в трудовій книжці НОМЕР_1 від 17.03.1982 року до його страхового стажу роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 період роботи, а саме:

- з 12.04.1990 по 16.11.1990 - Хабаровський об`єднаний авіазагін (рос. Хабаровский объединенный авиаотряд) - санитарка няня д/с № 104 (російською мовою);

- з 28.01.1991 по 28.01.1991 - Хабаровський об`єднаний авіазагін (рос. Хабаровский объединенный авиаотряд) - машинист по стирке и ремонту спец. одежды д/с 104, 0,75 ставки (російською мовою);

- з 28.01.1991 по 31.11.1992 - Хабаровський об`єднаний авіазагін (рос. Хабаровский объединенный авиаотряд) - машинист по стирке и ремонту спец. одежды д/с 104, повна ставка (російською мовою);

- з 26.11.1992 по 04.08.1997 - служба в ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

зазначених в трудовій книжці НОМЕР_1 від 17.03.1982 року до страхового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком з 03.01.2024 року. В обґрунтування позовних вимог вказує, що протиправні дії пенсійного органу порушують право позивачки на призначення пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 41 від 10.01.2024 року про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періодів:

- з 12.04.1990 по 16.11.1990 роботи санітаркою-нянею д/с № 104 Хабаровського об`єднаного авіазагону;

- з 28.01.1991 по 30.11.1992 роботи машиністом з прання та ремонту спец. одягу д/с №104 Хабаровського об`єднаного авіазагону;

- з 26.11.1992 по 01.08.1997 - служби в Радянській Армії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком з 03.01.2024 року, періоди, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 17.03.1982 року, з 12.04.1990 по 16.11.1990 роботи санітаркою-нянею д/с № 104 Хабаровського об`єднаного авіазагону; з 28.01.1991 по 30.11.1992 роботи машиністом з прання та ремонту спец. одягу д/с №104 Хабаровського об`єднаного авіазагону, а також період служби в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 26.11.1992 по 01.08.1997.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції обґрунтоване протиправністю відмови відповідача-2 у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області (відповідачем-2) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вказує, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи за даними трудової книжки НОМЕР_1 від 17.03.1982, оскільки записи на титульній сторінці завірено печаткою підприємства із зазначенням ідентифікаційного коду. Зазначає, що період проходження військової строкової служби відповідно до військове квитка від 26.11.1992 НОМЕР_3 з 26.11.1992 по 01.08.1997 та довідки про перше проходження військової служби №4/606 від 22.06.1998 виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 з 26.11.1992 по 01.08.1997 у Хабаровському краю (російська федерація), оскільки у зв`язку із припиненням 19.06.2.2023 для України участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні пенсій громадянам, які проживали/працювали на території Російської федерації, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991 року.

В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2024 позивачка після досягнення 60 років звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява позивача про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області за принципом екстериторіальності.

Рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області від 10.01.2024 № 41 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.

У вказаному рішенні зазначено, що дата народження заявника 11.12.1963, вік заявника 60 років 22 дні, дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 03.01.2024.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-річного віку та наявності страхового стажу: з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років.

У разі відсутності, страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2028 року від 15 до 25 років.

Страховий стаж особи становить 27 років 9 місяців 21 день (стаж зараховано за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 01.01.1999 по 31.12.2003, довідки №76 від 16.02.2023 виданої Акціонерним товариством Українська залізниця АТ Укрзалізниця Структурний підрозділ Дніпровської дирекції залізничних перевезень та свідоцтв про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 НОМЕР_4 від 06.05.1987 та 25.03.1982 року народження НОМЕР_5 від 10.05.1982).

За результатами розгляду документів доданих до заяви:

1. До страхового стажу не зараховано періоди роботи за даними трудової книжки НОМЕР_1 від 17.03.1982, оскільки записи на титульній сторінці завірено печаткою підприємства із зазначенням ідентифікаційного коду (Україна), що не було передбачене у 1982 році, коли вперше заповнювалася трудова книжка.

Необхідно надати уточнюючі довідки про роботу за невраховані періоди роботи за записами трудової книжки, видані на підставі первинних документів або встановити приналежність документа в судовому порядку (п.26 Порядку №637).

2. Період навчання в школе-магазине ІНФОРМАЦІЯ_5 (мовою документа) вищезазначеної трудової книжки з 17.09.1981 по 17.03.1982 потребує уточнення, оскільки у графі 4 розділу На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер) відсутній номер відповідного документу (лише зазначено расп. РПО запис внесений з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20.07.1974 №162.

3. Період проходження військової строкової служби відповідно до військове квитка від 26.11.1992 НОМЕР_3 з 26.11.1992 по 01.08.1997 та довідки про перше проходження військової служби №4/606 від 22.06.1998 виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 з 26.11.1992 по 01.08.1997 у Хабаровському краю (російська федерація), оскільки у зв`язку із припиненням 19.06.2.023 для України участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні пенсій громадянам, які проживали/працювали на території Російської федерації, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України Херсонській області прийнято рішення №41 від 10.01.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 30 років.

Позивачка вважає протиправним рішення відповідача-2 №41 від 10.01.2024. Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-XII від 05.11.1991.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

При цьому, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 ЗУ №1058-ІV).

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (ч.1 ст.26 ЗУ №1058),

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема:

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За правилами статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч.5 ст.45 ЗУ №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України №13-1 від 07.07.2014) (Порядок № 22-1).

Пунктом 4.1. Порядку № 22-1 встановлено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 ЗУ № 1058-ІV).

За приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-XII від 05.11.1991 (зі змінами) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 №412) (Інструкція №162), яка діяла на час видачі трудової книжки позивачу, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2, 2.3 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань;

заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну;

інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктом 2.11 Інструкції № 162, після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 5 вказаної постанови визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації у присутності працівника. Відомості про працівника засвідчуються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні норми визначено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Матеріалами справи підтверджується (трудова книжка серії НОМЕР_1 ), що позивачка у наступних періодах:

- 12.04.1990 прийнята санітаркою-нянею д/с № 104 до Хабаровського об`єднаного авіазагону (наказ № 334 від 24.04.1990);

- 16.11.1990 звільнена за власним бажанням ст. 31 КЗпП РРФСР (наказ № 993л від 20.11.1990);

- 28.01.1991 прийнята машиністом з прання та ремонту спец. одягу д/с №104 до Хабаровського об`єднаного авіазагону на 0,75 ставки (наказ № 82-л від 31.01.1991);

- 28.01.1991 вважати працюючою на повній ставці машиністом з прання та ремонту с/о д/с № 104 (наказ № 288-л від 25.03.1991);

- 30.11.1992 звільнена за п. 3 ст. 29 КЗпП РФ (у зв`язку з призовом до лав Радянської армії) (наказ № 1116 від 30.11.1992).

Дослідженням трудової книжки позивачки встановлено, що на титульному листі (першій сторінці) відсутня печатка підприємства (чи друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.

Разом з тим, наявна печатка підприємства із зазначенням ідентифікаційного коду (Україна) та з гербом України, чого дійсно не існувало станом на 1982 рік.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини 5 статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Позивачка має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його страхового (трудового) стажу.

Помилки в заповненні трудової книжки та недотримання роботодавцем встановленого на той час порядку заповнення трудової книжки не можуть нівелювати відомості трудової діяльності та позбавляти права позивача на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним стажу, а відмова відповідача в зарахуванні спірного стажу порушує принцип рівності особи перед законом.

Водночас, незарахування спірного стажу позивачки буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від дотримання відповідальною особою правильності заповнення довідок про заробітну плату, належне зберігання архівної документації, або неможливості підтвердження даних зазначених у трудовій книжці через надзвичайні або непереборні події, у тому числі війни чи ведення бойових дій на території, де розташоване підприємство, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами довідок про заробітну плату, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку їх заповнення.

При цьому, при вирішенні цієї справи суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що позивачка жодним чином не може впливати на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Суд звертає увагу, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці та підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при її заповненні.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а.

Таким чином вказані записи щодо роботи позивачки у періоди з 12.04.1990 по 16.11.1990 та з 28.01.1991 по 30.11.1991 є чіткими, містять посилання на кадрові документи (накази), виконані уповноваженими особами та засвідчені їх підписами та відповідними печатками підприємств, а тому суд дійшов висновку, що вони є належним підтвердженням роботи позивача у вказані періоди та мають бути враховані при розрахунку страхового стажу позивача.

Щодо доводів відповідача-2 про необхідність надання уточнюючих довідок про періоди роботи, видані підприємствами на яких працював позивач, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Таким чином, надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників передбачено для підтвердження спеціального трудового стажу та є необхідним лише у випадку відсутності трудової книжки або коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 31.03.2020 у справі № 678/65/17.

В трудовій книжці позивачки чітко визначено періоди її роботи, зокрема, і у спірні періоди.

Водночас, недотримання роботодавцем встановленого на той час порядку заповнення трудової книжки не можуть нівелювати її відомості.

Тому, безпідставними є доводи відповідача-2 про необхідність надання уточнюючих довідок.

Щодо незарахування періоду проходження військової служби у зв`язку із припиненням 19.06.2023 України участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивачка з 26.11.1992 по 04.08.1997 проходила службу у лавах Радянської армії, Війська частина НОМЕР_6 .

Відповідно до військового квитка від 26.11.1992 серії НОМЕР_3 та довідки про перше проходження військової служби №4/606 від 22.06.1998 виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачка з 26.11.1992 по 01.08.1997 проходила службу у Збройних силах у Хабаровському краї (російська федерація).

Відповідно до п.п. «в» абз. 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Приписами статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 року №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Так, 13.03.1992 року в місті москва підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (Угода від 13.03.1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 Угоди від 13.03.1992 року, призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993 року (Угода від 14 .01.1993 року), а саме статті 6, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 Угоди від 14.01.1993 року встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Статтею 11 Угоди від 13.03.1992 року встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі № 676/6166/16-а, від 16.04.2020 року у справі №555/2250/16-а від 17.06.2020 року у справі №646/1911/17, від 21.02.2020 року у справі № 291/99/17 та від 06.07.2020 року у справі № 345/9/17.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховуються при встановленні права на пенсію.

При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Дія цієї Угоди припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 639 від 24.06.2023.

Положення цієї Угоди були чинними на момент роботи позивача у спірних періодах, на момент видачі довідок та на момент звернення позивача з заявою про призначення йому пенсії вперше (15.05.2023).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідача на обставину припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів проходження військової служби позивачем, що мало місце в час дії вказаної Угоди.

Разом з тим, визначаючи період проходження позивачкою військової служби суд апеляційної інстанції бере до уваги, що, згідно трудової книжки таким періодом є 26.11.1992 по 04.08.1997, тоді як згідно з військовим квитком та довідкою про проходження служби 26.11.1992 по 01.08.1997.

Відповідно до Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженого Указом Президента України від 30.12.2016 року №582/2016, військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу (військовий квиток) є документом, що посвідчує особу військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Таким чином, належним і єдиним документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки, тоді як трудова книжка є документом, що підтверджує трудову діяльність особи, тому зарахуванню підлягає період проходження позивачем військової служби з 26.11.1992 по 01.08.1997, згідно з відомостями військового квитка.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відмова відповідача-2 у зарахуванні до страхового стажу позивачки періодів роботи з 12.04.1990 по 16.11.1990, з 28.01.1991 по 30.11.1992, а також проходження служби в лавах Радянської Армії з 26.11.1992 по 01.08.1997 є протиправною. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача-2.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 26.06.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова