Справа № 360/278/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року справа №360/278/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року у справі № 360/278/24 (головуючий І інстанції Ірметова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся 15.03.2024 до суду з позовом до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо не врахування січня 2008р. як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) при нарахуванні індексації грошового забезпечення Позивача за період з 04.07.2016 по 28.02.2018;

- визнати протиправними дії щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 14.08.2023;

- визнати протиправними дії щодо не врахування щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХП «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у період з 2016 року до 2023 року;

- визнати протиправними дії щодо не врахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні і виплаті грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХП «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у період з 2016р. до 2023р.

- визнати протиправними дії щодо не врахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні і виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХП «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- визнати протиправними дії щодо не врахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХП «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 04.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язати здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 14.08.2023 з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- зобов`язати здійснити перерахунок та доплату виплаченої у період з 2016 року до 2023 року допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011- XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку допомоги, донарахованої і виплаченої у розрахунковому місяці щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати здійснити перерахунок та доплату виплаченої у період з 2016 року до 2023 року грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку допомоги донарахованої і виплаченої у розрахунковому місяці індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати здійснити перерахунок та доплату виплаченої грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку грошової компенсації, донарахованої і виплаченої у розрахунковому місяці індексації грошового забезпечення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.03.2024 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк на усунення недоліків з дня отримання ухвали шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, в якому посилався на те, що відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 04.07.2016 року він проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 , який продовжував діяти до звільнення з військової частини НОМЕР_2 , яка є підрозділом Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (розпорядник коштів).

Позивач звільнився тому, що іншим шляхом було не можливо перевестися в іншу військову частину куди пропонували з подальшим підвищенням на посаді та відповідно у званні. В подальшому позивач проходив лікування амбулаторно та у КНП «Консультативно-Діагностичний центр №6» м. Одеси.

2 листопада 2023 року позивач був зарахований до військової частини НОМЕР_3 , пройшовши перед тим військово-лікарську комісію та всі відповідні перевірки, та де і зараз проходить службу до теперішнього часу.

Згідно довідки від 14.08.2023 № 500 позивач у період з 24.02.2022 по 14.08.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у Луганській та Донецькій областях.

Про Закон України від 01.07.2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-ІХ), який набрав чинності з 19.07.2022 року, позивач дізнався тільки у лютому 2024 року і почав вчиняти дії направлені на отримання від відповідача відомостей щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період служби, так як остання (індексація) якийсь період взагалі не нараховувалась, а десь не у повному обсязі.

Позивач на час виникнення спірних правовідносин та на час звернення до суду з даним позовом проходив службу у Збройних силах України під час дії воєнного стану, введеного в Україні у зв`язку з військовою агресією рф проти України, приймав та приймає безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що у сукупністю з іншими, наведеними у заяві обставинами, ускладнило йому своєчасне звернення до адміністративного суду з позовом.

Також позивач посилався на ст. 234 КЗпП України.

Крім того, відповідач ніколи не надавав письмових розрахунків про нараховані та виплачені суми впродовж служби та суми, виплачені при звільнені. Позивач звертався із заявою до відповідача від 05.02.2024 року про нараховані йому спірні суми, до подачі цього позову до суду, однак відповіді станом на дату подання позову не отримав. Відповідь на своє звернення ним отримано 14.03.2024 року на електрону пошту.

Оскільки позивач (станом на дату подання цього позову до суду) не отримав відповідь на своє звернення щодо нарахованих йому сум під час проходження служби та при звільненні, то почав готувати позов, в якому заявлено більше вимог, ніж в заяві від 05.02.2024 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.04.2024 року позов повернуто позивачеві без розгляду.

Позивач не погодився з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм матеріального, процесуального права, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів посилався на те, що ним не пропущено строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, враховуючи дату отримання відповіді відповідача про нарахування та виплату відповідних сум грошового забезпечення за спірний період, що не враховано судом.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що всі документи у цій справі, що надійшли в паперовому вигляді або через офіційну електронну пошту суду скановано та експортовано в КП «Діловодство спеціалізованого суду». Паперова справа на формувалась, крім процесуальних документів та документів, які надійшли до суду в паперовому вигляді.

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції перевірив матеріали справи, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву і дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву без розгляду, дійшов висновку, що позивачем не надано беззаперечних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду у період з 15.08.2023.

З висновками суду першої інстанції не погоджується суд апеляційної інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За ч. 2 статті 233 Кодексу законів про працю (в редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 1 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 1 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до з 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 6 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22, від 3 серпня 2023 року у справі №280/6779/22, від 20 листопада 2023 року у справі № 160/5468/23.

З огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 1 липня 2022 року №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

За ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд звертає увагу, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).

Частиною 1 статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

В рішенні від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

Враховуючи гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

Оскільки частина спірних правовідносини виникла до набрання чинності частини 2 статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 1 липня 2022 року №2352-IX, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем строк не пропущено.

Отже, судом першої інстанції помилково застосовано редакцію частини другої статті 233 КЗпП України, чинну на момент звернення з цим позовом до суду.

Крім того, позивачем також не пропущено строк звернення до суду з вимогами, які стосуються періоду, в якій діяла нова редакція ч. 2 ст. 233 КЗпП України, згідно якої у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні передбачено тримісячний строк звернення до суду з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені особі при звільненні».

За матеріалами справи на звернення позивача щодо розміру грошового забезпечення за період з 2016 по 2023 роки відповідачем листом від 06.03.2024 року (отримано за поясненнями позивача на електронну пошту 14.03.2024 року) надано відповідну інформацію на 8 арк.

Апеляційним судом встановлено, що позивачем подано позов до суду 15.03.2024 року (згідно штемпелю поштового відділення Укрпошти на конверті), відповідь про виплату спірних сум, що належать йому при звільненні, отримав в березні 2024 року.

Отже, тримісячний строк звернення згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, позивачем не пропущений.

Згідно п. 1 ч. 4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 КАС України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до передчасного вирішення питання про повернення позову, внаслідок чого ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи зі стадії відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 161, 241, 250, 311, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року у справі № 360/278/24 за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Повний текст постанови складений 10 липня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.В. Геращенко

А.А. Блохін

Т.Г. Гаврищук