Справа № 260/2533/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/2533/24 пров. № А/857/12858/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року про повернення позовної заяви в справі №260/2533/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправним та скасування акту службового розслідування, визнання протиправними дій та бездіяльності,-

суддя в 1-й інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення 13.05.2024 року,

місце ухвалення рішення м.Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

Так, 18 квітня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом в якому просив:

1) Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2022 № 9 (п.2.103.2.104) про включення ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначення солдата запаса водієм 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 ;

2) Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2022 № 88 (п.2.262) про прийняття ОСОБА_1 з 14.06.2022 посади і виконання службових обов`язків за посадою;

3) Визнати протиправним та скасувати акт службового розслідування від 19.10.2022 за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 , затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 ;

4) Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 № 348 про завершення проведення службового розслідування щодо самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 ;

5) Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову ОСОБА_1 під час мобілізації як солдата;

6) Визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині не прийняття рішення про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час ОСОБА_1 станом на 04.03.2022.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року позовна заява була залишена без руху, оскільки встановлено пропуск строку звернення до суду з цим позовом та запропоновано подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, із зазначенням поважних підстав пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження таких підстав

На виконання вищезазначеної ухвали, 30 квітня 2024 року до суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду.

Однак ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року в задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено, а позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що починаючи з 09 квітня 2022 року позивач звертався за медичною допомогою з приводу комбінованого розриву меніску правого колінного суглобу та проходить медичні дослідження. З 22 липня 2022 року по 01 серпня 2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Мукачівському військовому шпиталі, де йому була проведена артроскопічна парціальна резекція заднього рогу медіального меніску. З 08 вересня 2022 року по 21 вересня 2022 року позивач перебував на лікуванні в Київському шпиталі інвалідів війни з діагнозом застарілий клаптеподібний розрив заднього рогу медіального меніску, часткове пошкодження передньої хрестоподібної зв`язки, синовіт правого колінного суглобу. Викладене підтверджується: випискою з медичної карти від 30 вересня 2017 року з травматологічного відділення ХГКМБ №17; Протоколом № 1439 обстеження на МРТ від 05 квітня 2022 року, в якому зафіксовано виявлені ознаки комбінованого розриву медіального меніску; випискою із медичної карти № 465 з ТОВ "Медичний центр "Діамед" від 03 травня 2022 року, 02 травня 2022 року виконана операція; висновки огляду МР-дослідження №2193 від 21 липня 2022 року; виписним епікризом з медичної карти стаціонарного хворого №1974/365 від 01 серпня 2022 року; 26 липня 2022 року було проведено артроскопічну парціальну резекцію заднього рога медіального меніска правого колінного суглобу; довідкою в/ч НОМЕР_1 про проведення медичного огляду ВЛК в/ч НОМЕР_2 01 серпня 2022 року, встановлено діагноз: Стан після операції (26 липня 2022) артроскопічної парціальної резекції заднього рога медіального меніска правого колінного суглоба з приводу його застарілого клаптеподібного розриву з тимчасовим порушенням функції правої нижньої кінцівки. З 10 липня 2023 року по 11 жовтня 2023 року позивач перебував на лікуванні в Українській спортивній клініці, де рекомендовано повторювати курс лікування. Позивача зазначає, що у зв`язку з продовженням воєнного стану, перебуванням у військовій частині, виконанням завдань з оборони України, захворюванням колінного суглобу та обмеженням його прав на отримання копій наказів про його призначення, копії акту службового розслідування позивач не міг звернутися до суду за захистом своїх прав протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до ч.2 ст. 312, п.3 ч.1 ст.294 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції зауважує про те, що позовні вимоги, згідно прохальної частини позовної заяви, темпорально стосуються двох часових періодів, а саме: березень-червень 2022 року (вимоги визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову позивача під час мобілізації як солдата, визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 в частині не прийняття рішення про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час ОСОБА_1 станом на 04 березня 2022 року, визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 04 березня 2022 року № 9 про включення позивача до списків особового складу військової частини; визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 14 червня 2022 року № 88 про прийняття позивачем посади) та жовтня місяця 2022 року (вимоги визнати протиправним та скасувати акт службового розслідування від 19 жовтня 2022 року за фактом самовільного залишення військової частини, визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 28 жовтня 2022 року № 348 про завершення проведення службового розслідування).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 КАС України).

В свою чергу публічною службою в розумінні п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з нормами частини 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, проходження військової служби за призовом під час мобілізації є публічною службою в розумінні норм КАС України.

Однак, до суду з даним позовом позивач звернувся більше ніж через рік 18 квітня 2024 року, тобто з пропуском встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, в даному випадку ст. 123 КАС України.

Визначення початку або встановлення такого строку виходить з того, що такий початок починає своє обчислення з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В цьому випадку, законодавцем встановлена альтернативність такого обчислення, при чому в одному випадку це день об`єктивно достовірної та беззаперечної обізнаності такої особи, в іншому випадку таке обчислення повинно здійснюватися із можливості бути обізнаним про ті чи інші обставини, що можуть впливати на порушення прав, свобод чи інтересів (умовно), тобто встановлена так би мовити можлива обов`язковість бути обізнаним про ті обставини, що впливають або мають безпосередній вплив на відповідне порушення прав.

При чому, суд зауважує, що законодавець пов`язує початок обчислення строку з не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У Рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, а тому не реалізація цього права є наслідком його власної поведінки.

Водночас реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що починаючи з 04 березня 2022 року позивач перебуває на військовій службі, відтак про оскаржувані дії щодо призову був обізнаний з березня 2022 року.

Крім того, позивач, будучи обізнаним щодо його призову на військову службу під час мобілізації мав право на ознайомлення з оскарженими наказами військової частини від 04.03.2022 року № 9 про включення його до списків особового складу та від 14.06.2022 року про прийняття посади, проте доказів на підтвердження такого звернення суду не надав.

Щодо позивача на наявність захворювання колінного суглобу та перебування на лікуванні у медичних закладах, необхідно зазначити те, що відповідно до виписки із медичної карти № 465 з ТОВ "Медичний центр "Діамед" позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 02 травня 2022 року по 03 травня 2022 року. Виписним епікризом з медичної карти стаціонарного хворого №1974/365 від 01 серпня 2022 року встановлено, що у період з 22 липня 2022 року по 01 серпня 2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні. Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1401, підтверджується, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 08 вересня 2022 року по 21 вересня 2022 року. Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 10256, підтверджується, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 26 червня 2023 року по 28 червня 2023 року. Випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 03 липня 2023 року, підтверджується, що позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 10 липня 2023 року по 24 липня 2023 року. Випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 11 жовтня 2023 року підтверджується, що позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 28.09.2023 року по 11.10.2023 року.

Однак, позивачем не обґрунтовано, яким чином вказані обставини могли перешкодити йому в своєчасному зверненні до суду із вказаним позовом.

В той же час, до заяви не додано жодного доказу на підтвердження обставин, які б перешкоджали позивачеві у період з жовтня 2022 року по травень 2023 року та після 11 жовтня 2023 року звернутися до суду з даним позовом.

Щодо решти медичної документації на яку посилається позивач, суд не бере її до уваги, оскільки вона свідчить виключно про звернення за медичною допомогою та проходження обстеження (у тому числі й цивільних медичних закладах), що не може бути визнано поважною підставою для поновлення строку звернення у даній справі.

При цьому, вищевказане не позбавляло позивача права скористатися послугами адвоката, в той же час договір про надання правової допомоги з адвокатом укладений тільки у березні 2024 року.

Щодо посилань позивача на проходження військової служби та перебування у військовій частині, суд першої інстанції слушно зазначив про те, що доказів на підтвердження вищевказаної обставини не подано. Натомість, до позовної заяви додано копію наказу командира військової частини від 19.10.2022 року № 331 про призначення службового розслідування щодо самовільного залишення позивачем військової частини та копію акту від 28.10.2022 року № 348 про завершення службового розслідування за вказаним фактом, згідно яких встановлено самовільне залишення позивачем військової частини, починаючи з 19.10.2022 року.

Крім того, з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач вільно переміщувався за межами військової частини, про що свідчать медичні документи, зокрема й "Української спортивної клініки", яка знаходиться у м. Винники, Львівської області (виписка із медичної карти амбулаторного хворого від 11 жовтня 2023 року).

З цих ж підстав колегія суддів відхиляє аргументи позивача про постійне перебування останнього в розташуванні військової частини та проходження спеціального навчання.

В контексті скрутного матеріального становища, на яке посилається позивач, колегія суддів зазначає про те, що наказ командира в/ч НОМЕР_1 №331 від 19.10.2022 про зупинення нарахування грошового забезпечення та виключення з котлового забезпечення, не є належними доказами фінансової неспроможності звернутися до суду з цим позовом в передбачений КАС України строк.

Отже, судом першої інстанції підставно зазначено те, що позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку не вказуються обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від його волевиявлення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За таких обставин, скільки з позовними вимогами позивач звернувся до суду поза межами встановленого строку, та судом не встановлено підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, відтак адміністративний позов підлягав поверненню позивачеві.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року про повернення позовної заяви в справі №260/2533/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 10 липня 2024 року.