Справа № 240/5022/24
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Житомир справа № 240/5022/24

категорія 102090000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Управління державної міграційної служби України в Житомирській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства РФ;

- зобов`язати Управління державної міграційної служби України в Житомирській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства від 31.01.2024 замість документа про припинення громадянства РФ.

В обґрунтування позову зазначає, що у зв`язку із введенням воєнного стану на території України та розривом дипломатичних стосунків з РФ, що призвело до припинення роботи всіх дипломатичних установ РФ на території України на невизначений термін, а також відсутністю у позивача реальної можливості отримати документ про припинення громадянства РФ через дипломатичні установи РФ в інших країнах, що фактично свідчить про нездійснення такої процедури та порушення права позивача на подання відповідної декларації, передбаченого ч.5 ст.9 Закону України "Про громадянство України".

Ухвалою від 18.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав письмовий відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що відповідач не відмовляв позивачу у прийнятті декларації, а у листі-відповіді від 05.03.2024 №Р-13/6/1801-24/1801.3/1082-24 надав роз`яснення нині діючого алгоритму дій, визначеного законодавством України, що по своїй правовій природі є юридично нейтральною дією і тому такі роз`яснення не можуть бути протиправними; заява про вихід з громадянства РФ не подавалася ОСОБА_1 взагалі; декларацію про відмову від іноземного громадянства надіслано Позивачкою поштовим зв`язком до УДМС у Житомирській області за минуванням встановленого дворічного строку.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги з тих підстав, що законодавством не передбачено окремого письмово оформленого рішення про прийняття чи неприйняття декларації; ОСОБА_1 має незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що було обґрунтовано в супровідному листі до поданої відповідачу декларації, і, відповідно, право на подачу декларації про відмову від іноземного громадянства в силу приписів Закону України «Про громадянство України», у зв`язку з цим, реалізовуючи своє законне право на декларативний вихід з громадянства РФ, позивач звернулася до відповідача з відповідною декларацією, у прийнятті якої орган ДМС відмовив, у разі прийняття такої декларації ОСОБА_1 мала б право на отримання паспорта громадянина України; указ Президента України про прийняття ОСОБА_1 до громадянства України було прийнято лише 25.01.2022 року (саме з цього моменту у позивача виникло вказане зобов`язання); паспорт громадянина РФ позивача сплив 23.12.2023, станом на сьогодні позивач не має чинного документу РФ.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2022 ОСОБА_1 видано довідку про реєстрацію особи громадянином України № 68 (а.с. 14), в якій зазначено, що відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 25.01.2022.

08.06.2022 ОСОБА_1 отримала тимчасове посвідчення громадянина України з терміном дії до 25.01.2024 (а.с. 13).

31.01.2024 позивач подала декларацію про відмову від іноземного громадянства (а.с. 17-19).

Листом від 05.03.2024 відповідач повідомив про відсутність законних підстав для прийняття декларації про відмову від іноземного законодавства.

Позивач вважаючи вказану відмову протиправною, звернулася до суду з даним позовом .

Надаючи правову позицію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III (далі - Закон №2235-III в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №2235-III громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Положеннями статті 6 Закону №2235-III закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до акону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (частина 1 статті 8 Закону №2235-ІІІ).

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2235-III іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина 1 статті 1 Закону №2235-III).

Відповідно до частини 8 статті 8 Закону №2235-III особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (частина 1 статті 1 Закону №2235-III).

Частиною 1 статті 9 Закону №2235-III передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

За правилами пункту 2 частини 2 статті 9 Закону №2235-III однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).

Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно пункту 119 розділу V Порядку особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Таким чином, відповідно до законодавства України, особи які набули громадянство України та отримали тимчасову посвідку, мають подати документи про припинення іноземного громадянства.

З аналізу правових норм, слідує, що документ про припинення іноземного громадянства видається консульською установою, посольством тієї держави, громадянство якої особа виявила бажання припинити.

З матеріалів справи встановлено, що позивача у супровідному листі, який подано разом з декларацією відповідачу та в позовній заяві зазначала, що на виконання свого обов`язку припинити громадянство РФ позивач хотіла звернутися до посольства РФ в Україні. Однак, діяльність російських закордонних установ в Україні була зупинена з 24 лютого 2022 на невизначений строк. Через припинення роботи посольства РФ в Україні подання та отримання будь-яких документів найближчим часом є неможливим.

Отже, позивач з об`єктивних причин не може звернутися до уповноважених органів РФ із клопотанням про припинення її громадянства та отримати документ про вихід.

Вищезазначене свідчить про наявність незалежної від позивача причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства та, відповідно, права на подання декларації замість документа про припинення громадянства РФ.

Згідно чинного в РФ законодавства, можливість подати заяву про вихід з громадянства РФ в третій державі можливо виключно за умови, що заявник має право на проживання в цій державі.

Відповідно до ч.1 ст.32 федерального закону № 62-Ф3 "Про громадянство Російської Федерації" заява з питань громадянства Російської Федерації подається за місцем проживання заявника: особою, яка проживає за межами РФ і не має місця проживання на території РФ, - в дипломатичне представництво чи консульську установу РФ.

При цьому пунктом 24 Положення про порядок розгляду питань громадянства РФ, затверджене указом президента РФ від 14.11.2002 р. № 1325 встановлено, що при виході з громадянства РФ на підставі ч.2 ст.19 федерального закону від 31.05.2002 р. № 62-Ф3 "Про громадянство Російської Федерації" особи, яка проживає на території іноземної держави, заявник надає, в тому числі, документ, підтверджуючий дозвіл уповноваженого органу іноземної держави на проживання на території такої держави (у випадку відсутності таких даних у паспорті заявника).

Тобто, дозвіл на проживання на території іноземної держави є передумовою для звернення особи до консульської установи РФ в третій країні.

Відтак, зважаючи на те, що представництва або консульські установи Російської Федерації не проводять свою діяльність на території України, суд вважає, що у позивачки не було можливості отримати документ про припинення громадянства зазначеної держави.

Таким чином, відповідна ситуація повністю підпадає під врегулювання частиною 5 статті 8 Закону №2235-ІІІ, якою встановлено, що іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, суд вважає, що позивач, подаючи декларацію про відмову від іноземного громадянства діяв в межах та відповідно до чинного законодавства, а відтак мала правомірні очікування на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримання ним документу про припинення громадянства РФ наразі не є можливим.

Спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Враховуючи вищевказаного, задля ефективного поновлення порушених прав позивача, враховуючи, що листом відповідача позивачці фактично відмовлено у прийняття декларації про відмову від громадянства РФ, суд приходить до висновку, про відновлення порушеного права позивача шляхом визнання протиправною відмови відповідача у прийнятті у позивачки декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства РФ та зобов`язання відповідача прийняти подану декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства РФ, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Щодо судових витрат позивача.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд звертає увагу, що жодних документів (детального опису робіт (наданих послуг), квитанції, акту приймання-передачі) виконаних адвокатом у зв`язку з наданням правничої допомоги не надано.

Таким чином, оскільки суду не надано доказів щодо понесення позивачем витрат на правничу допомогу, пов`язану зі справою, в їх стягнені з відповідача на користь позивача належить відмовити.

Також позивачем понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 1211,20 грн.

Враховуючи задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, на користь позивача суд стягує сплачений ним судовий збір за подання позову в сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_1 ) до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Чуднівська, 105, м. Житомир, 10005, код 37808497) задовольнити.

Визнати протиправною відмову Житомирського відділу у місті Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у прийнятті декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства Російської Федерації.

Зобов`язати Житомирський відділ у місті Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області прийняти подану ОСОБА_2 декларацію про відмову від іноземного громадянства від 31.01.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк