Справа № 520/2706/24
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Панов М.М.

10 липня 2024 р. Справа № 520/2706/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні ді, -

В с т а н о в и в:

30.01.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати незаконною відмову відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) здійснити перерахунок та виплату його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2.270,00 грн, установленого на 01.01.2021 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2.481,00 грн, установленого на 01.01.2022 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік», за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн, установленого на 01.01.2023 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», з 01.01.2024 рок - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, установленого на 01.01.2024 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» і виплатити заборгованість за цей період з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, установленого на 01.01.2021 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2481,00 грн, установленого на 01.01.2022 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік», за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн, установленого на 01.01.2023 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», з 01.01.2024 року - виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, установленого на 01.01.2024 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» і виплатити заборгованість за цей період з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 01.01.2021 року, з 01.01.2022 року, з 01.01.2023 року, з 01.01.2024 року виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб установленого законом на відповідний календарний рік, є неправомірними та такими, що не відповідають вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначає, що пенсійний орган не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, на власний розсуд здійснювати визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, ніж це прямо передбачено законодавством України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється на підставі поданої до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці, передбаченої Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 року № 3-1 (далі Порядок).

Як установлено судом, позивачем до заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 01.01.2024 року не було додано довідку про суддівську винагороду судді у відставці, чим позивачем було порушено вимоги п. 6 Розділу IV Порядку. Таким чином, за відсутності вищезазначеної довідки, у відповідача не було правових підстав згідно Порядку здійснити перерахунок довічного грошового утримання позивача.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач просить його скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Позивач зауважує, що відповідач ні у листі № 2734-165/Т-03/8-2000/24, а ні у відзиві на позов жодним чином не зазначив про те, що відмова перерахунку ЩДГУ обумовлена не наданням ним для перерахунку Довідки про суддівську винагороду. Обґрунтування відмови у проведенні перерахунку зводилось до того, що відповідно до Законів України Про Державний бюджет України на відповідні роки установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2.102 грн.

Також, позивач вказує, що приписи ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не містить посилань на будь-які заяви судді у відставці та чи довідки про суддівську винагороду працюючого судді, підставу для перерахунку раніше призначеного ЩДГУ. Також не містить посилань на можливість Пенсійного фонду України видавати будь-які акти щодо реалізації права судді у відставці на призначення та/чи перерахунок ЩДГУ. Посилаючись на правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 11.08.2023 року (справа № 380/103/22), позивач зазначає, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.

Посилаючись на викладене у Рішенні Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020, у постанові Верховного Суду від 27.10.2022 року у справі № 640/10564/21 та у постанові Верховного Суду від 12.09.2023 року у справі № 540/7777/21, позивач вказує, що перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою не є юридичним фактом, з яким пов`язується виникнення права на перерахунок. Довідка про суддівську винагороду має виключно інформативний характер. Видаючи таку довідку, голова суду чи інша особа, що діє від його імені, лише інформує Пенсійний фонд про розмір та складові суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді.

Рада суддів України неодноразово звертала увагу Пенсійного фонду України на необхідність запровадження «автоматичного» перерахунку та внесення змін до Порядку № 3-1. Незважаючи на чітку позицію Конституційного Суду України та необхідність її безумовного виконання, незважаючи на неодноразові звернення Ради суддів України, відповідні зміни в частині «автоматичного» перерахунку до Порядку № 3-1 Пенсійним фондом України не внесено.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від відповідача не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивач, суддя у відставці, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області і отримує довічне грошове утримання відповідно до Закону України від 02.06.2016 року № 402-VIII «Про судоустрій і статус судів».

03.01.2024 року на електронну пошту ГУ ПФУ в Харківській області надійшла заява позивача від 01.01.2024 року щодо перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2021 року, з 01.01.2022 року, з 01.01.2023 року, з 01.01.2024 року разом із додатками, серед яких відсутні довідки про розмір грошового утримання судді за означений період (а.с. 15-24).

Листом від 29.01.2024 року за № 2734-165/Т-03/8-2000/24 пенсійний орган повідомив позивача про те, що оскільки він звернувся із заявою довільної форми та змісту, та не відповідної форми, затвердженої Порядком, звернення розглядається відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Також, ГУ ПФУ в Харківській області повідомив ОСОБА_1 про те, що здійснення перерахунку щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці проводиться відповідно до Порядку.

Повідомлень щодо наявності підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання до пенсійного органу не надходило. З відповідною заявою та довідками про розмір суддівської винагороди до пенсійного органу він не звертався. ОСОБА_1 також проінформовано, що базовий розмір посадового окладу судді згідно із Законами України Про державний бюджет України на 2020-2024 роки не змінювався (а.с. 25-26).

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом першим Указу Президента України від 03.10.1992 року № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» установлено що з 01.01.1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Пунктом 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року № 731, визначено, що державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Пенсійний фонд України врахував пропозиції Ради суддів України від 09.04.2021 року щодо автоматичного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, у редакції постанови правління ПФУ від 09.02.2023 року № 7-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.02.2023 року за № 353/39409), затвердив Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України.

Пунктом першим розділу IV означеного Порядку встановлено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.

Про наявність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання (зміну розміру складових суддівської винагороди працюючого судді, винагороди працюючого судді Конституційного Суду України) Пенсійний фонд України повідомляється Конституційним Судом України, Верховним Судом, Вищим судом з питань інтелектуальної власності, Вищим антикорупційним судом - щодо суддів цих судів, Державною судовою адміністрацією України - щодо суддів місцевих та апеляційних судів, судів, що перебувають в процесі ліквідації, у місячний строк з дня виникнення таких підстав.

Згідно із абзацом другим - четвертим п. 6 розділу IV Порядку, - звернення судді за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання здійснюється шляхом подання до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці .

Заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання приймається органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, за наявності в судді всіх необхідних документів та оформляється відповідно до вимог розділу III цього Порядку.

Днем звернення за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду .

Документи про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання розглядає орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання (пункт 7 розділу IV Порядку).

З огляду на наведене, Порядком передбачений обов`язок, у даному випадку, Державної судової адміністрації України повідомити Пенсійний фонд України про наявність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання або право судді у відставці звернутися за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання шляхом подання до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці.

Як встановлено судом, позивач реалізував своє право на звернення до пенсійного органу із заявою щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Разом з тим, до заяви від 01.01.2024 року щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 не були надані довідки про суддівську винагороду за 2021, 2022, 2023, 2024 роки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає про помилковість посилань позивача на висновки Верховного Суду у справах: № 380/103/22 (постанова від 11.08.2023 року), № 913/204/18 (постанова від 12.03.2019 року), № 160/1088/19 (постанова від 10.03.2020 року), № 640/10564/21 (постанова від 27.10.2022 року), № 540/7777/21 (постанова від 12.09.2023 року), оскільки вони не релевантні до спірних правовідносин.

Колегія суддів зауважує, що невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).

Для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.10.2021 року у справі № 233/2021/19 конкретизувала: - висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм; - висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Конкретизація полягала у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Проаналізувавши правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті характеру і юридичної природи правовідносин, з яких виникли спори у перелічених скаржником справах, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та регулюванням правовідносин у цій справі, на предмет їхньої подібності, а відтак застосовності як підстави для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень по суті, колегія суддів зазначає таке.

Посилаючись на постанови Верховного Суду від 27.10.2022 року у справі № 640/10564/21, та від 12.09.2023 року у справі № 540/7777/21 стосовно того, що довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою не є юридичним фактом, з яким пов`язується виникнення права на перерахунок, а суддівська винагорода визначається безпосередньо законом, позивачем не враховано, що право позивачів у цих справах на перерахунок щомісячне довічне грошове утримання відповідачами не заперечувалося. Спір у цих справах виник щодо дотримання порядку реалізації цього права відповідно до Порядку № 3-1, а саме, - у зв`язку з припиненням Верховного Суду України, у цих справах постало питання про те, хто саме має підписувати довідку суддям цього суду, що вийшли у відставку, і чи може бути відмовлено у такому перерахунку з мотивів підписання довідки неналежною особою.

При цьому, у даній справі питання щодо права особи підписувати довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не досліджувалось, у зв`язку ненаданням такої довідки позивачем до пенсійного органу.

Посилаючись на постанови Верховного Суду від 11.08.2023 року у справі № 380/103/22, від 12.03.2019 року у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 року у справі № 160/1088/19 стосовно того, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції а законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, позивачем не враховано, що предметом спору у справі № 640/10564/21, зокрема, є відмова пенсійного органу в перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 року (дати прийняття Постанови КМ України № 103, положення якої були скасовані).

В свою чергу, у справі № 913/204/18 оспорюється договір оренди № 004464/09 від 24.11.2017 року, укладений між РВ ФДМУ по Луганській області та ПП «Стоміл» під час дії Закону України «Про освіту», а у справі № 160/1088/19 предметом спору є податкові повідомлення-рішення податкового органу, яким позивачу суб`єкту господарювання і платнику податків збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб .

Підсумовуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу того, що розмір складових суддівської винагороди, у тому числі розмір посадового окладу працюючого судді апеляційного суду у відповідному році чітко і однозначно визначено в законі та є загальновідомим, що виключає необхідність додатково інформувати органи Пенсійного фонду України про їх розмір та/чи про зміну їх розміру довідкою відповідного суду про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 316 КАС України).

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Курило