Справа № 380/12052/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 липня 2024 року

м. Київ

справа №380/12052/23

адміністративне провадження №К/990/24666/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року

у справі № 380/12052/23 за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону про визнання незаконним та скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону «Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення вчасно на службу головного сержанта ОСОБА_1 » № 136 від 28 квітня 2023 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

20 березня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року у справі №380/12052/23.

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику.

20 червня 2024 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Разом із касаційною скаргою скаржник подав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови від 20 лютого 2024 року представник позивача отримав лише 05 квітня 2024 року на чергове письмове звернення, що підтверджується копіями звернень та відповідей, наданих позивачу.

При цьому зазначає, що на заяву адвоката Мазура В.В. (представника позивача) від 15 березня 2024 року щодо видачі копії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року у справі № 380/12052/23, отримано відповідь про те, що за вказаною постановою необхідно звертатися до суду першої інстанції, куди судом апеляційної інстанції повернута справа №380/12052/23.

20 березня 2024 року, з метою недопущення пропуску строку на касаційне оскарження, адвокатом Мазуром В.В. подано касаційну скаргу, але лише короткий текст, оскільки копією постанови апеляційного суду ні адвокат Мазур В.В., ні особисто ОСОБА_1 - не володіли.

При цьому, адвокат Мазур В.В. 26 березня 2024 року звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з метою отримання копії оскаржуваної постанови.

Водночас, 02 квітня 2024 року Восьмий апеляційний адміністративний суд направив адвокату Мазуру В.В. повний текст постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №380/12052/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , який отримано 05 квітня 2024 року.

Проте, 09 квітня 2024 року Верховним Судом постановлено ухвалу про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 , копію якої адвокатом Мазуром В.В. отримано 16 квітня 2024 року. В ухвалі роз`яснено, що повернення не позбавляє права на повторне звернення до суду касаційної інстанції.

При цьому, в період з 26 лютого 2024 року по 08 березня 2024 року адвокат Шеремети Лесі Степанівни розпочинає лікування, що підтверджується долученими до даної заяви документами.

Разом з тим, перед відпусткою ОСОБА_1 дізнається, що ОСОБА_2 , будучи періодично то на стаціонарному, то на амбулаторному лікуванні, не зміг сформувати касаційну скаргу та документів до неї, оскільки це, безперечно, потребує значного обсягу робіт, аналізу чинного законодавства, пошуку серед правових позицій.

Позивач вказує, що у відпустці перебувала за кордоном (з 02 червня 2024 року по 16 червня 2024 року), та лише після повернення, 14 червня 2024 року уклала договір про надання правничої допомоги з адвокатом Карпінець В.Ю. для подальшого оскарження рішення в касаційному порядку.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до статті 329 України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (ч. 3 ст. 329 КАС України).

Так, з матеріалів касаційної скарги установлено, що оскаржуване рішення прийнято судом апеляційної інстанції 20 лютого 2024 року, а повторна касаційна скарга у цій справі надійшла до суду поштою лише 26 червня 2024 року, тобто без дотримання встановлених процесуальним законом строків її подання.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, в частині строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

При цьому, Слід зазначити, що посилання скаржниці щодо неотримання повного тексту постанови суду апеляційної інстанції спростовується відповіддю Восьмого апеляційного адміністративного суду на запит адвоката Мазура В.В., в якій зазначено, що копію постанови направлено та доставлено представнику позивача ОСОБА_3 до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» 20 лютого 2024 року.

Крім того, позивач був обізнаним про наявність оскаржуваної постанови, що нею не заперечується, оскільки вказана постанова ухвалена у відкритому судовому засіданні.

Разом з тим, скаржник первісну касаційну скаргу (короткий текст) подав 20 березня 2024 року, вказуючи при цьому, про те, що копію оскаржуваної постанови не отримував. Також зазначає, що судом апеляційної інстанції 20 лютого 2024 року лише оголошено короткий текст оскаржуваної постанови.

При цьому, як убачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року виготовлено цього ж дня, надіслано для оприлюднення: 20 лютого 2024 року та оприлюднено 22 лютого 2024 року.

Таким чином, Верховний Суд наголошує, що скаржник при належному добросовісному відношенні не був позбавлений можливості ознайомитись з текстом оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції у Єдиному державному реєстрі судових рішень, яке надіслано судом 20 лютого 2024 року, зареєстровано 21 лютого 2024 року, та оприлюднено 22 лютого 2024 року, проте таким правом не скористався, що вказує на відсутність процесуальної зацікавленості скаржника щодо подальшого розгляду справи, чи дійсного бажання щодо оскарження такої постанови у суді вищої інстанції.

Крім того, після повернення касаційної скарги Верховним Судом 09 квітня 2024 року, скаржник повторно звернувся лише 20 червня 2024 року, тобто з пропуском більше як 2 місяці. На обгрунтування вказав, що у період з 26 лютого 2024 року по 08 березня 2024 року представник позивача перебував на лікуванні. Однак, позивач ніяким чином не обґрунтувала неможливість подання касаційної скарги адвокатом після закінчення лікування.

Також Верховний Суд вважає необґрунтованим посилання скаржника на перебування у відпустці у період з 02 червня 2024 року по 16 червня 2024 року, оскільки ухвалу про повернення касаційної скарги від 09 квітня 2024 року останній отримав 16 квітня 2024 року. При цьому, у скаржника було достатньо часу до 16 червня 2024 року для подання повторної касаційної скарги.

Натомість, скаржником не наведено жодних підстав та не надано жодних доказів щодо поважності причин пропуску строку на подання повторної касаційної скарги у період з 16 квітня 2024 року (дата отримання копії ухвали про повернення касаційної скарги від 09 квітня 2024 року) до 02 червня 2024 року (дата початку періоду відпустки позивача), які унеможливлювали відповідні дії скаржника у цей період.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Крім того, з матеріалів касаційної скарги встановлено, що вони оформлені без дотримання вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України в касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Перевіривши касаційну скаргу представника позивача, Судом встановлено, що її зміст не відповідає вимогам пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, оскільки ним не обгрунтовано підстави, на якій подана касаційна скарга, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на пункти 3 та 4 частини 4 статті 328 КАС України, як на підстави касаційного оскарження.

Разом з тим, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Проте, скаржником не зазначено норму права щодо якої, на його думку, відсутній висновок Верховного Суду.

При цьому, у разі посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною другою і третьою статті 353 КАС України, а саме неправильне застосування норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази (пп. 1 частини 2 статті 353 КАС України), така підстава має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення та за умови обґрунтованості такої підстави.

Таким чином, скаржнику необхідно уточнити підстави касаційного оскарження, на підставі яких подається указана касаційна скарга.

Згідно з вимогами частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження, а за змістом частини першої статті 341 КАС України, за винятком частини третьої цієї статті КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Таким чином межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, зазначеними скаржником, та викладеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Також, оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, позивач не зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Отже у разі не зазначення в касаційній скарзі підстав (підстави), на якій подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав) (пункт 4 частини другої статті 330 КАС України) така касаційна скарга має бути залишена без руху.

Згідно із частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу

За таких обставин, відповідно до частин першої та другої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику касаційної скарги строку у 10 днів для усунення недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції:

- обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви.

- касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 КАС України підстави (підстав) (пункт 4 частини другої статті 330 КАС України), з належним її обґрунтуванням, а також обґрунтуванням наявності виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Керуючись статтями 329, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку ОСОБА_1 на касаційне оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року у справі № 380/12052/23 за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону про визнання незаконним та скасування наказу - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто, а у разі неподання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження чи визнання неповажними підстав пропуску строку - у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді М. В. Білак

Ж. М. Мельник-Томенко