Справа № 160/7758/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 рокуСправа №160/7758/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1: Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , до Відповідача-2: Військової частини НОМЕР_1 , до Відповідача-3: Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправною та скасування постанови, оформленої довідкою №4239 від 29.12.2023р., визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2024р. через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Відповідача-1: Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , до Відповідача-2: Військової частини НОМЕР_1 , до Відповідача-3: Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 29.04.2024р., просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлену довідкою №4239 від 29.12.2023 року, щодо результатів проведеного медичного огляду молодшого сержанта ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військово-лікарську комісію військової частини НОМЕР_1 повторно провести медичний огляд молодшого сержанта ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо не здійснення у встановленому законом порядку розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлену довідкою №4239 від 29.12.2023 року;

- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 на постанову Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлену довідкою №4239 від 29.12.2023 року з прийняттям постанови відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р. №402.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремої механізованої бригади та 28.12.2023р. ВЛК в/ч НОМЕР_1 йому було проведено медичний огляд за результатами якого прийнято рішення, оформлене довідкою №4239 від 29.12.2023р. згідно до якого діагноз: дифузний зоб І ст. без порушення щитовидної залози не пов`язане з проходженням служби та на підставі статті 13г графи ІІ Розладу хвороб, його визнано придатним до військової служби. Позивач вважає, що таке рішення ВЛК прийнято з порушенням процедури, встановленої Положенням №402, оскільки не відображає його реальний стан здоров`я та придатності до військової служби через те, що він 13.12.2023р. під час несення служби звертався до безпосереднього керівника зі скаргами на задуху та болі в області серця, у зв`язку із чим йому було проведено електрокардіоргаму (далі ЕКГ) та направлено на огляд ВЛК, проте, під час огляду 28.12.2023р. наведені скарги та результати проведеної ЕКГ 13.12.2023р. при огляді лікарем враховані не були, його огляд лікарями-кардіологом, невропатологом не здійснювався, тому, на його думку, при прийнятті оспорюваного рішення не було враховано повний анамнез та необхідність у проходженні подальшого лікування, під час проведення огляду не було застосовано метод індивідуальної оцінки його придатності до військової служби, не враховано фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби, що є порушенням приписів п.п.2.2.1, 2.5.1, 2.5.6, 2.9.1, 2.9.2 глави 2, п.п.6.1, 6.2, 6.3, 6.8, 6.9 глави 6 Положення №402, що свідчить про те, що за допущених порушень лікарями не було проведено повний медичний огляд та призвело до формування необгрунтованої постанови ВЛК, оформленої довідкою №4239 від 29.12.2023р. У заяві про збільшення позовних вимог від 29.04.2024р. позивач зазначив, що відповідачем-3 (Центральною ВЛК) допущено протиправну бездіяльність щодо не здійснення у встановленому законом порядку розгляду скарги позивача на вищенаведену оспорювану постанову ВЛК, оскільки при розгляді його скарги на рішення ВЛК відповідач-3 мав оформити свій висновок не листом, а вмотивованою постановою, яка може бути оскаржена в судовому порядку згідно до вимог п.2.3.3, п.2.3.4, п.2.3.5 глави 2 розділу І Положення №402. У відповіді на відзив від 06.05.2024р. позивач вказав на те, що відзив від імені в/ч НОМЕР_1 підписаний начальником 59 військового мобільного госпіталю ОСОБА_2 , водночас, наявності повноважень стосовно представництва інтересів в/ч НОМЕР_1 до суду не надано, а отже, повноваження особи за підписом якої подано відзив на позов по справі не підтверджені у передбаченому законом порядку, у відповіді на відзив від 03.06.2024р. позивач посилається на ті ж самі обставини та підстави, які викладені і у позові (а.с.1-9, 55-57,98-101,127-129).

Ухвалою суду від 15.04.2024р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідачів-1,2 надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати всі копії документів (завірені належним чином у справу), які були підставами для прийняття оспорюваної постанови; докази звернення позивача саме щодо скарг на болі серця (задуху та болі в області серця); також докази правомірності не проведення огляду позивача лікарем-кардіологом; докази врахування зазначених скарг на болі в серці, результатів проведеної ЕКГ при прийнятті оспорюваної постанови, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.46).

Зазначена ухвала суду разом з копією позову та доданими до нього документами була направлена та отримана відповідачами-1,2 26.03.2024р. (адміністративний позов), 15.04.2024р. (ухвала суду) у електронному кабінеті відповідачів-1, 2, що є належним повідомленням учасників справи про час та місце судового розгляду справи згідно до вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявних у справі (а.с.48-54).

Також ухвалою суду від 06.05.2024р. заява позивача про збільшення позовних вимог у даній справі була прийнята до розгляду, за його клопотанням до участі у даній справі було залучено в якості відповідача-3 Центральну ВЛК Збройних Сил України та запропоновано надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази правомірності за результатами розгляду скарги позивача прийняття рішення, оформленого листом, а не відповідною постановою, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.81).

Зазначена ухвала суду разом з копією заяви про збільшення позовних вимог та доданими до неї документами була направлена та отримана відповідачем-3 06.05.2024р. у електронному кабінеті відповідачем-3, що є належним повідомленням учасників справи про час та місце судового розгляду справи згідно до вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявних у справі (а.с.88,91).

На виконання вищенаведених вимог ухвал суду, через систему «Електронний суд» відповідачами-1,2 (ВЛК в/ч НОМЕР_1 ) надано до суду відзив на позов, у якому останні просили у задоволенні даного позову позивачеві відмовити повністю посилаючись на те, що військовою частиною НОМЕР_2 позивача було направлено на медичний огляд ВЛК (копія направлення від 22.12.2023р. №1340) з метою «ВІДМОВНИК». У ЄРДР наявна інформація про те, що на розгляді Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України. Позаштатною ВЛК в/ч НОМЕР_1 була проведена військово-лікарська експертиза позивача амбулаторно у складі лікарів: терапевта, хірурга, невропатолога, офтальмолога, оториноларинголова, психіатра згідно даних картки обстеження та медичного огляду. В матеріалах справи відсутні документи, що свідчать про надання позивачем повної інформації стосовно стану свого здоров`я, а саме: медичні документи, що підтверджують звернення 13.12.2023р. до медичного персоналу частини зі скаргами на задуху та болі в області серця. Вказані обставини свідчать, що медичні документи стосовно захворювання серця позивачем для проведення військово-лікарської експертизи не надавались. Разом з тим, відсутній підпис позивача в п.11 картки обстеження та медичного огляду згідно якому обстежуваний зобов`язується надати інформацію щодо стану свого здоров`я в повному обсязі, у зв`язку з його відмовою це зробити. Таким чином, не має підстав вважати, що позивач сповіщав ВЛК про свої проблеми з серцем та надав документи, які б зобов`язували ВЛК провести обстеження іншими спеціалістами, окрім зазначених в п.6.8 глави 6 розділу ІІ Положення №402. З позовною заявою позивачем не надані медичні документи, що підтверджують звернення 13.12.2023р. до медичного персоналу частини зі скаргами на задуху та болі в області серця, що свідчить про відсутність таких документів та спростовує доводи позивача. Медичний огляд позивача проведено з дотриманням вимог графи 1 та графи 6 розділу ІІ Положення №402. Для проведення ВЛК позивачем були надані медичні документи: протокол ультразвукового дослідження від 25.12.2023р., результати дослідження щитовидної залози від 27.12.2023р., консультативний висновок спеціаліста від 27.12.2023р. за результатами розгляду яких була оформлена довідка №4239 від 29.12.2023р. з діагнозом: дифузний зоб І ст. без порушення щитоподібної залози, захворювання не пов`язане з проходженням військової служби, на підставі статті 13в графи ІІ Розлад хвороб, позивач визнаний придатним до військової служби. Вказана постанова прийнята членами ВЛК комісійна та відповідає вимогам статей 13 графи ІІ Розладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби. Ствердження позивача, що рішення ВЛК в/ч НОМЕР_1 не відображає його реальний стан здоров`я та придатність до військової служби, є безпідставними. Також відповідач-1,2 посилається і на те, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі, суди перевіряють лише законність постанови ВЛК в межах дотримання процедури її прийняття, про що свідчать і висновки Верховного Суду у його постановах від 13.06.2018р. у справі №806/526/16, від 12.06.2020р. у справі №810/5009/18, вважають, що ВЛК в/ч НОМЕР_1 діяла виключно у межах та з дотриманням вимог Положення №402, тому позов позивача задоволенню не підлягає. Окрім того, у відзиві зазначено і про те, що відзив на позов подається в/ч НОМЕР_1 як суб`єктом владних повноважень, водночас, ВЛК в/ч НОМЕР_1 створена наказом командира в/ч НОМЕР_1 , є позаштатною, не має власної печатки, не має ідентифікаційного коду юридичної особи, не зареєстрована в системі «Електронний суд» та не може бути стороною у справі (а.с.63-66,135-140).

Також, на виконання вищенаведених вимог ухвали суду від 06.05.2024р., через систему «Електронний суд» відповідачем-3 (Центральною ВЛК) надано до суду відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні адміністративного позову позивача відмовити повністю посилаючись на те, що ВЛК надано виключне право у прийнятті рішення щодо необхідності проведення повторного (контрольного) медичного огляду згідно до пункту 2.4.6 глави 2 розділу І Положення ВЛК; згідно з усталеною судовою практикою суд не може здійснювати власну оцінку визначення потреби у направленні на медичний огляд ВЛК, підставності прийняття певної постанови, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері, а отже, суди вправі перевіряти законність постанови ВЛК лише в межах дотримання процедури її прийняття згідно постанов Верховного Суду від 12.06.2020р. у справі №810/5009/18, від 09.10.2019р. у справі №802/468/17-а; суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належали б до компетенції такого суб`єкта владних повноважень; ВЛК надано виключне право встановлення причинного зв`язку захворювань, травм, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців та вибір формулювань в яких приймаються постанови ВЛК, жоден інший орган влади не може брати на себе відповідні повноваження; надання оцінки діагнозу позивача виходить за межі судового розгляду; у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі згідно правової позиції Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі №806/526/16 (а.с.118-122).

Також у відзиві на позові відповідач-3 заявив клопотання про поновлення відповідачеві-3 строку для подання відзиву з підстав того, що ЦВЛК ЗС України є штатною ВЛК та відповідно до пункту 2.2 глави 2 розділу І Положення №402 відноситься до військово-медичних установ в системі Міністерства оборони України, в якій посадові особи є військовослужбовцями, в умовах воєнного стану, у тому числі у період, визначений ухвалою суду для подання відзиву, військовослужбовці ЦВЛК ЗС України виконують спеціальні завдання у складі органу військового управління угрупування сил, в результаті чого були пропущені строки подання відзиву (а.с.121-122).

Розглянувши наведене вище клопотання відповідача-3 про поновлення йому пропущеного строку для подання відзиву, з урахуванням вищенаведених обставин та з метою не допущення порушення прав усіх учасників справи щодо надання своїх доводів, міркувань та доказів, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин у даній справі, те, що станом на 29.05.2024р. (момент подання відзиву на позов до суду) строк розгляду даної справи, встановлений ст.258 Кодексу адміністративного суду України ще не сплинув, суд вважає за можливе визнати наведені вище причини пропуску строку на подання відзиву на позов відповідачем-3 поважними та поновити такий строк на подання відзиву виходячи з вимог ч.1 ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 09.05.2024р. клопотання позивача про здійснення розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження було залишено без задоволення, у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено (а.с.103-105).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

А за приписами ч.8 ст. 262 наведеного Кодексу, передбачено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.07.2024р. було продовжено строк розгляду даної справи до 11.07.2024р. (а.с.144).

Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 11.07.2024р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, проходить військову службу за мобілізацією з лютого 2023р. у військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремої механізованої бригади, що підтверджується копією паспорту позивача, відомостями, які містяться у військовому квитку позивача серії НОМЕР_5 від 08.11.2016р. та у позові, що учасниками справи не оспорюються (а.с.2, 12-14, 34-35).

За направленням командира в/ч НОМЕР_2 від 22.12.2023р. №1340 позивача молодшого сержанта ОСОБА_1 направлено на проходження ВЛК з метою: «ВІДМОВНИК», з попереднім діагнозом: «Відмовник», що підтверджується змістом копії наведеного направлення, наявного у справі (а.с.75).

На підставі наведеного направлення, 28.12.2023р. Військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_1 було проведено медичний огляд позивача за результатами якого прийнято постанову, оформлену довідкою №4239 від 29.12.2023р. за змістом якої комісією встановлено діагноз та причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Дифузний зоб І ст. без порушення щитовидної залози. Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби». На підставі статті 13г графи ІІ Розладу хвороб «Придатний до військової служби», про що свідчить зміст копії наведеної постанови ВЛК (а.с.16).

Також судом встановлено, що позивачем була подана скарга до Центральної ВЛК Збройних Сил України щодо незгоди з постановою ВЛК в/ч НОМЕР_1 про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 29.12.2023р. №4239 за результатами розгляду якої відповідачем-3 позивачеві надано відповідь на його скаргу, оформлену листом від 05.04.2024р. за №598/9/7405, зі змісту якої видно, що позивачеві у скасуванні вищенаведеної постанови ВЛК в/ч НОМЕР_1 та направлення позивача начальником ЦВЛК на контрольний медичний огляд було відмовлено (а.с.59-60).

Вважаючи, що відповідачами-1,2 постанова ВЛК в/ч НОМЕР_1 оформлена довідкою №4239 від 29.12.2023р., прийнята з процедурними порушеннями (допущено порушення процедури огляду), а також і бездіяльність відповідача-3 щодо не прийняття за його скаргою відповідної постанови, є протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача частково в частині визнання протиправною та скасування постанови ВЛК в/ч НОМЕР_1 , оформленої довідкою №4239 від 29.12.2023р., виходячи з наступного.

У відповідності до правових висновків Верховного Суду, викладених у його постановах від 13.06.2018р. у справі №806/526/16, від 12.06.2020р. у справі №810/5009/18, при розгляді даної справи судом не надається оцінка медичним критеріям (стосовно встановленого діагнозу та його правомірності, а також висновків членів-комісії (лікарів) щодо придатності до військової служби), а лише перевіряється дотримання суб`єктами владних повноважень юридичної процедури прийняття та відповідність оспорюваного рішення вимогам законодавства.

Процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями визначена Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р. №402 (далі Положення №402).

За приписами п.1.2 глави 1 розділу І Положення №402 установлено, що військово-лікарська експертиза це, зокрема, медичний огляд військовослужбовців з метою визначення ступеня їх придатності до військової служби; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців.

Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) згідно п.2.1 глави 2 розділу І Положення №402.

Пунктом 1.1 глави 1 розділу ІІ згаданого Положення №402 визначено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, у мирний час та під час дії особливого періоду.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою, зокрема, визначення придатності військовослужбовців до військової служби, встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців.

Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3) згідно до вимог п.1.2 глави 1 розділу ІІ Положення №402.

За приписами п.20.1 глави 20 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні у своїй роботі керуються цим Положенням.

Голова або члени ВЛК відповідають за прийняте рішення та видачу документів про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтва).

Постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду п.22.12 глави 2 розділу ІІ Положення №402.

При цьому, згідно п.20.2 глави 20 розділу ІІ згаданого Положення №402 постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, не затверджуються, контролюються, переглядаються, а за необхідності скасовуються або відміняються відповідною штатною ВЛК.

Згідно до п.6.1 глави 6 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що медичний огляд проводиться, зокрема, військовослужбовців за направленнями прямих начальників від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

У відповідності до п.6.2 глави 6 розділу ІІ Положення №402 визначено, що на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК подаються такі документи, а саме:

- направлення із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, дати народження, місяця та року призову (прийняття) на військову службу, ТЦК та СП, яким призваний у Збройні Сили України, попереднього діагнозу та мети огляду (направлення на огляд може бути підписане начальником штабу (від начальника штабу полку та вище) або начальником кадрового органу (від начальника управління роботи з особовим складом об`єднання та вище) із посиланням на рішення відповідного командира (начальника). Зразок направлення наведено в додатку 14. Направлення на медичний огляд ВЛК, видане військовослужбовцю, обов`язкове до виконання;

- медична книжка;

- посвідчення особи (військовий квиток);

- фотокартка 3 х 4 без головного убору при амбулаторному огляді.

На осіб, які проходять медичний огляд амбулаторно, заводиться Картка обстеження та медичного огляду, при стаціонарному огляді - медична карта стаціонарного хворого.

Огляд військовослужбовців обов`язково проводиться хірургом, терапевтом, невропатологом, офтальмологом, оториноларингологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей. Обов`язково виконуються загальні аналізи крові та сечі, ЕКГ-дослідження, рентгенологічне обстеження органів грудної клітки. Потребу в додатковому обстеженні визначають лікарі за медичними показаннями п.6.8 глави 2 розділу ІІ Положення №402.

Отже, із аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства слідує, що за вищенаведеною процедурою медичний огляд військовослужбовців ВЛК проводиться з метою, зокрема, визначення придатності військовослужбовців до військової служби, встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців та за направленням командира військової частини із зазначенням у ньому, зокрема, попереднього діагнозу та мети огляду.

При цьому, в обов`язковому порядку виконуються загальні аналізи крові та сечі, ЕКГ-дослідження, рентгенологічне обстеження органів грудної клітки та потребу у додатковому обстеженні визначають лікарі за медичними показаннями.

Так, як встановлено судом зі змісту копії направлення на проходження ВЛК позивача від 22.12.2023р. №1340 у ньому зазначено мета мовою оригіналу: «ВІДМОВНИК», попередній діагноз: «Відмовник» (а.с.75).

Разом з тим, наведена у згаданому вище направленні мета проходження ВЛК та попередній діагноз - «Відмовник» не може вважатися ні діагнозом військовослужбовця, ні метою проходження ВЛК такою особою, оскільки не відповідає приписам п.1.2 глави 1 розділу І (визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я), п.6.2 глави 6 розділу ІІ Положення №402 (у направленні зазначається попередній діагноз особи), що судом розцінюється як недотримання суб`єктами владних повноважень (відповідачами-1,2) процедури проведення медичного огляду ВЛК, оскільки саме на ВЛК покладені повноваження проведення відповідного медичного огляду з метою визначення ступеня придатності особи до військової служби та саме посадові особи ВЛК повинні перевіряти мету і попередній діагноз військовослужбовців, які зазначаються у направленні на проходження ВЛК, що передує процедурі проведення такого медичного огляду.

Отже, зазначення такої мети та попереднього діагнозу у направленні на проходження ВЛК позивача як «Відмовник» не відповідають меті медичного огляду, попереднього діагнозу для проходження ВЛК за приписами Положення №402.

Також, зі змісту наявної у справі копії Картки обстеження та медичного огляду позивача судом встановлено, що загальні аналізи крові та сечі, ЕКГ-дослідження позивача, не проводилися, такі дані у ній відсутні.

У наведеній Картці обстеження та медичного огляду позивача діагноз позивача, підписи позивача (як обстежуваного) у графі 10, голови ВЛК та її членів, секретаря ВЛК, дата та печатка ВЛК у графі 11 також відсутні (а.с.77).

При цьому, судом критично надається оцінка аргументам відповідачів-1,2 у відзиві на позов про те, що позивач відмовився від підпису у графі 11 Картки обстеження, оскільки, по-перше, підпис обстежуваного (позивача) відображається у пункті 10 такої Картки, а у пункті 11 Картки зазначається діагноз позивача згідно змісту Картки обстеження та медичного огляду, форма якої міститься у Додатку 13 до Положення №402; по-друге, доказів відмови позивача від підпису у графі 10 Картки обстеження та медичного огляду відповідачами-1,2 суду не було надано, відповідний акт про відмову також відсутній.

Таким чином, із аналізу вище встановлених судом обставин та вище досліджених судом приписів чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при проведенні ВЛК медичного огляду позивача у період з 23.12.2023р. по 28.12.2023р. (без дослідження ВЛК мети направлення позивача на проходження ВЛК, попереднього діагнозу позивача, без дослідження загального аналізу крові та сечі, ЕКГ позивача, (що є обов`язковим), без зазначення у Картці обстеження та медичного огляду діагнозу позивача, підписів посадових осіб ВЛК, за відсутності у ній дати та печатки), відповідачами-1,2 було допущено порушення процедури проведення медичного огляду, встановленої п.2.1 глави 2 розділу І, п.6.2, п.6.8 глави 6 розділу ІІ Положення №402, а відповідно, оспорювана постанова ВЛК в/ч НОМЕР_1 , оформлена довідкою №4239 від 29.12.2023р., є протиправною та підлягає скасуванню.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачами-1,2 у відзиві на позов та доданими до нього копіями документів не доведено належними, достатніми та допустимими доказами правомірність і законність прийняття оспорюваної постанови ВЛК в/ч НОМЕР_1 , оформленої довідкою №4239 від 29.12.2023р., з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених чинних норм законодавства, які відповідачами-1,2 не спростовані.

Є неспроможними та необґрунтованими аргументи відповідачів-1,2, тому відхиляються судом, з приводу того, що позивач не сповіщав ВЛК про свої проблеми з серцем та не надав документів, які б зобов`язували ВЛК провести обстеження іншими спеціалістами, окрім зазначених у п.6.8 розділу ІІ Положення №402, звернення 13.12.2023р. до медичного персоналу військової частини до позову не додані, оскільки наведені обставини не звільняють посадових осіб ВЛК в/ч НОМЕР_1 від обов`язку провести дослідження загального аналізу крові, сечі, ЕКГ позивача, виконання яких є обов`язковими під час проходження медичного огляду військовослужбовців згідно до приписів абз. 2 п.6.8 глави 6 розділу ІІ Положення №402.

Судом критично надається оцінка доводам відповідачів-1,2 про те, що доказів звернення 13.12.2023р. до медичного персоналу частини зі скаргами на задуху та болі в області серця, не надання позивачем таких документів до позову та не надання документів, які б зобов`язували ВЛК провести його обстеження іншими спеціалістами, окрім зазначених в п.6.8 глави 6 розділу ІІ Положення №402, з огляду на те, що по-перше, позивач є військовослужбовцем та таких документів може при собі і не мати, проте, фахівці ВЛК, які є спеціалістами у медичній сфері повинні були врахувати не тільки подані документи для проходження ВЛК, а й усні скарги військовослужбовця та стан його здоров`я, провести обов`язкові дослідження, в тому числі, і дослідження ЕГК, що прямо передбачено абз. 2 п.6.8 глави 6 розділу ІІ Положення №402.

Разом з тим, доказів виконання обов`язкових вимог п.6.8 глави 6 розділу ІІ Положення №402 відповідачами-1,2 взагалі не надано.

Окрім того, не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і твердження відповідачів-1,2 у відзиві на позов про те, що у ЄРДР наявна інформація про те, що на розгляді Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, оскільки зазначені обставини не звільняють відповідачів-1,2 від обов`язків щодо проведення медичного огляду військовослужбовців з дотриманням процедури, встановленої Положенням №402.

Є безпідставними та не обґрунтованими посилання відповідачів-1,2 про те, що оспорювана постанова прийнята членами ВЛК комісійна та відповідає вимогам статей 13 графи ІІ Розладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, оскільки такі посилання спростовуються змістом копії Картки обстеження та медичного огляду позивача, яка підписів вказаних посадових осіб не містить (а.с.77).

А отже, зазначені встановлені судом обставини, які не спростовані жодними іншими доказами, свідчать про те, що оспорювана постанова ВЛК в/ч НОМЕР_1 , оформлена довідкою №4239 від 29.12.2023р., прийнята суб`єктами владних повноважень з порушенням процедури її прийняття, встановленої п.6.8 глави 6 розділу ІІ Положення №402.

Також судом не приймаються до уваги і аргументи відповідачів-1,2 про те, що адміністративні суди не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК, оскільки такі обставини не є предметом даного спору, тому і не досліджуються судом.

При цьому, як уже зазначалося вище, адміністративний суд у відповідності до вимог ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді даної справи перевіряє лише правомірність та законність дотримання суб`єктами владних повноважень процедури прийняття оспорюваної постанови, що і є предметом спору у цій справі та відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені вище та враховані судом, тому вказівки відповідачів-1,2 адміністративному суду є зловживаннями процесуальними правами, які не передбачені приписи Кодексу адміністративного судочинства України.

Інші доводи відповідачів вивчені судом, проте не беруться до уваги, оскільки не спростовуються вищенаведених висновків суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність прийняття відповідачами як суб`єктами владних повноважень оспорюваної постанови, оформленої довідкою №4239 від 29.12.2023р., суд приходить до висновку, що наведена спірна постанова є такою, що прийнята не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Приймаючи до уваги викладене, судом встановлено, що відповідачами-1,2 при прийнятті оспорюваної постанови, оформленої довідкою №4239 від 29.12.2023р., були порушені права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання наведеної постанови протиправною та її скасування.

Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача у наведеній частині, підлягають задоволенню.

В той же час, слід зазначити, що судом не беруться до уваги аргументи позивача з приводу того, що відзив від імені відповідачів-1,2 підписаний начальником 59 військового мобільного госпіталю ОСОБА_2 , який не має повноважень стосовно представництва інтересів в/ч НОМЕР_1 у суді, з огляду на те, що вказані аргументи спростовуються наданою до суду копією витягу з наказу №361 від 21.12.2022р. зі змісту якої видно, що з зазначеної дати ОСОБА_3 приступив до виконання обов`язків командира в/ч НОМЕР_1 (а.с.141), а відповідно, відзив на позов від імені відповідачів-1,2 підписаний уповноваженою на те особою з урахуванням вимог ст.59 Кодексу адміністративного судочинства України.

Що стосується позовних вимог позивача в частині зобов`язання Військово-лікарську комісію в/ч НОМЕР_1 повторно провести медичний огляд позивача, то у цій частині вказані позовні вимоги є похідними, а тому, з урахуванням того, що у ході судового розгляду даної справи судом встановлено вище протиправність оспорюваної постанови, оформленої довідкою №4239 від 29.12.2023р. основної позовної вимоги, вказані позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з урахуванням того, що ефективним способом захисту, направленого на відновлення порушеного права позивача, є саме зобов`язання суб`єктів владних повноважень вчинити певні дії з урахуванням вимог ч.3, абзацу 2 ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту).

При цьому, адміністративним судом враховується і те, що у відповідності до вимог частини 3 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі скасування, зокрема, індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта ладних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

А згідно абз. 2 ч.4 ст.245 згаданого Кодексу, встановлено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною 2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

А отже, враховуючи наведене та те, що оспорювана постанова, оформлена довідкою №4239 від 29.12.2023р. суб`єктами владних повноважень була прийнята з порушенням процедури її прийняття, встановленої п.2.1 глави 2 розділу І, абз. 2 п.6.8 глави 6 розділу ІІ Положення №402, адміністративний суд, не втручаючись у дискреційні повноваження суб`єктів владних повноважень, які, у даному питанні мають свободу розсуду у прийнятті таких рішень, зобов`язує відповідачів-1,2 повторно провести медичний огляд позивача з дотриманням процедури проведення медичного огляду, встановленої вищенаведеними приписами Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р. №402 та з урахуванням правових висновків, наведених у даному судовому рішенні, з виходом за межі позовних вимог у цій частині згідно до вимог ч.2 ст.9 наведеного Кодексу.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії підлягають задоволенню.

Між тим, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача-3 (Центральної ВЛК) щодо не здійснення у встановленому законом порядку розгляду скарги позивача на постанову ВЛК в/ч НОМЕР_1 , оформлену довідкою №4239 від 29.12.2023р. та зобов`язання розглянути наведену скаргу позивача з прийняттям постанови відповідно до Положення №402 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог п.2.3.1 глави 2 розділу І Положення №402 Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

Згідно до п.2.3.3, п.2.3.4 глави 2 розділу ІІ Положення №402 на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, зокрема, а саме: 1) розгляд скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; 2)розгляд, перегляд, скасування, відміна, затвердження, не затвердження, контроль згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК.

Рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку у відповідності до п.2.3.5 глави 2 розділу ІІ Положення №402.

Отже, із аналізу наведених приписів слідує, що ЦВЛК наділені повноваженнями приймати не тільки постанови, а й рішення, при цьому, форма рішення згаданим Положенням не затверджена, а відповідно, таке рішення, може бути викладене у довільній формі, у тому числі і у формі листа-відповіді на скаргу.

Так, як встановлено судом із матеріалів справи, позивач скористався своїм правом на оскарження до ЦВЛК постанови ВЛК в/ч НОМЕР_1 , оформленої довідкою №4239 від 29.12.2023р. та подав відповідну скаргу щодо незгоди із вказаною постановою ВЛК.

У відповідь на скаргу позивача відповідачем-3 було прийнято рішення, оформлене листом від 05.04.2024р. за №598/9/7405 зі змісту якої видно, що скарга позивача була розглянута та у скасуванні постанови ВЛК в/ч НОМЕР_1 , оформленої довідкою №4239 від 29.12.2023р., було відмовлено про що свідчить зміст копії наведеного рішення (а.с.59-60).

Отже, враховуючи вищенаведене та те, що за результатами розгляду скарги позивача відповідачем-3 було прийняте рішення, оформлене листом-відповіддю від 05.04.2024р. за №598/9/7405, що відповідає приписам п.2.3.5 глави 2 розділу ІІ Положення №402, бездіяльність відповідача-3 у даному випадку, відсутня та спростовується вищенаведеними встановленими обставинами, які позивачем не спростовані.

При цьому, слід зазначити, що з урахуванням того, що судом визнано протиправним та скасовано постанову ВЛК в/ч НОМЕР_1 , оформлену довідкою №4239 від 29.12.2023р. у межах розгляду даної адміністративної справи, тобто, спір вирішений у судовому порядку, а відповідно, повторний розгляд скарги позивача після вирішення спору у судовому порядку, не є належним способом захисту порушеного права, оскільки таке право відновлено саме судовим рішенням у цій справі.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що підстави для визнання бездіяльності відповідача-3 щодо не здійснення у встановленому законом порядку розгляду скарги позивача та зобов`язання повторно розглянути скаргу з прийняттям постанови, у адміністративного суду відсутні, тому у цій частині позовних вимог позивачеві слід відмовити.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору за квитанціями № 7920-6169-4705-2036 від 25.03.2024р., №2065-3361-4734-2214 від 29.04.2024р., суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням того, що позивач є військовослужбовцем, який проходить військову службу у Збройних Силах України, а відповідно, він звільнений від сплати судового збору за п.12 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відповідача-1: Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , до Відповідача-2: Військової частини НОМЕР_1 , до Відповідача-3: Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправною та скасування постанови, оформленої довідкою №4239 від 29.12.2023р., визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлену довідкою №4239 від 29.12.2023 року, щодо результатів проведеного медичного огляду молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військово-лікарську комісію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) повторно провести медичний огляд молодшого сержанта ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) з дотриманням процедури проведення медичного огляду, встановленої Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р. №402 та з урахуванням правових висновків, наведених у даному судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва