Справа № 260/5354/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/5354/23 пров. № А/857/3065/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Рейті С.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 04 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

1) визнати протиправним і скасувати викладене у листі від 27 березня 2023 року №1783-1513/К-02/8-0700/23 рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) про відмову в зарахуванні до стажу його роботи на посаді судді періодів роботи:

служби в рядах Армії з 12 листопада 1974 року по 09 листопада 1977 року - 2 роки 11 місяців 28 днів,

на посаді слідчого СВ Ужгородського МВВС України в Закарпатській області з 01 вересня 1983 року по 19 березня 1986 року - 2 роки 6 місяців 19 днів,

на посаді слідчого, старшого слідчого Воловецького РВ УМВС України в Закарпатській області з 20 березня 1986 року по 01 червня 1991 року - 5 років 2 місяці 12 днів,

на посаді слідчого прокуратури Воловецького району Закарпатської області з 01 червня 1991 року по 19 лютого 1996 року - 4 роки 8 місяців 18 днів,

на посаді старшого помічника прокурора Воловецького району Закарпатської з 20 лютого 1996 року по 17 липня 1997 року - 1 рік 4 місяці 28 днів,

половини періоду навчання у юридичному вищому учбовому закладі з 01 вересня 1979 року по 22 червня 1983 року - 1 рік 11 місяців,

а всього 18 років 9 місяців 15 днів та зобов`язати відповідача зарахувати вказані періоди до стажу роботи на посаді судді;

2) зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області рахувати ОСОБА_1 для обчислення довічного грошового утримання стаж роботи на посаді судді загальною тривалістю 39 років 11 місяців 07 днів з урахуванням зазначених періодів;

3) зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 86 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, від дати його призначення 19 лютого 2020 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі № 260/5354/23, ухваленим у порядку письмового провадження, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо неврахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 17 листопада 1974 року по 09 листопада 1977 року; половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01 вересня 1979 року по 01 липня 1983 року; періоду роботи на посаді слідчого СВ Ужгородського МВВС України в Закарпатській області з 01 вересня 1983 року по 19 березня 1986 року; періоду роботи на посаді слідчого, старшого слідчого Воловецького РВ УМВС України в Закарпатській області з 20 березня 1986 року по 01 червня 1991 року; періоду роботи на посаді слідчого прокуратури Воловецького району Закарпатської області з 01 червня 1991 року по 19 лютого 1996 року; періоду роботи на посаді старшого помічника прокурора Воловецького району з 20 лютого 1996 року по 17 липня 1997 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вказані періоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що при визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, відповідачем протиправно не враховано положення абзацу 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів (далі Закон №1402-VІІІ), яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 86 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, не підлягають задоволенню, оскільки заявлені передчасно.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Закарпатській області, яке просило таке скасувати та відмовити у задоволення позову ОСОБА_1 .

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовано тим, що відсотковий показник довічного грошового утримання ОСОБА_1 був визначений із урахуванням стажу роботи позивача та у відповідності із частиною 3 статті 142 Закону № 1402-VIII.

Ні позивачем, ні судом першої інстанції не наведено обґрунтувань які саме періоди служби, навчання чи роботи були враховані Управлінням юстиції в Закарпатській області при призначенні позивача. Окрім того, суд першої інстанції при зарахуванні половини строку навчання позивача у Харківському юридичному інституті посилається на норми законодавства, що передбачають зарахування періоду навчання до суддівського стажу на денній формі навчання. Проте, ні в описовій, ні в мотивувальній частині позову не досліджувалось первинного документу, яким підтверджується період навчання, а саме диплом позивача, що підтверджує форму навчання.

Щодо періоду проходження військової служби, звертає увагу, що станом законодавство передбачало зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат Період проходження служби був врахований до загального трудового стажу позивача, проте не до спеціального стажу, що визначає право на призначення грошового утримання судді.

Щодо посилання суду першої інстанції на Указ Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545 та від 03 вересня 2005 року № 865, то на момент виходу позивача на пенсії останні втратили чинність.

Окрім того, ГУ ПФУ в Закарпатській області наполягає на тому, що відповідно до статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів, зараховується час роботи саме на посадах «прокурорів». Посада слідчого не охоплюється поняттям «прокурор», а отже зарахування періоду роботи на посаді слідчого прокуратури Воловецького району з 01 червня 1991 року по 19 лютого 1996 року - 4 роки 8 місяців 18 днів є безпідставним.

Водночас, скаржник наполягає на тому, що суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог мав застосувати строки позовної давності, визначені статтями 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами адміністративної справи, ОСОБА_1 рішенням Вищої ради правосуддя від 04 вересня 2018 року №2808/0/15-18 був звільнений з посади судді Воловецького районного суду Закарпатської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

З 10 жовтня 2018 року позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Закарпатській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі №260/472/21 було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області про відмову у проведенні перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області № 1149 від 02 березня 2020 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області №1149 від 02 березня 2020 року з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

24 червня 2021 року Закарпатським окружним адміністративним судом ухвалено додаткове судове рішення по справі №260/472/21, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській провести з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області №1149 від 02 березня 2020 року з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду року у справі № 260/472/21 ГУ ПФУ в Закарпатській області було проведено з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області №1149 від 02 березня 2020 року з урахуванням раніше виплачених сум. До стажу судді у відставці враховано період роботи на посаді судді за період з 18 липня 1997 року по 12 вересня 2018 року, що становить 21 рік 1 місяць 25 днів. Відсотковий показник довічного грошового утримання ОСОБА_1 був визначений із урахуванням стажу роботи позивача та у відповідності із частиною 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Не погоджуючись із діями ГУ ПФУ в Закарпатській області при визначенні його стажу роботи, що враховуються при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного су уіз позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки правомірності неврахування відповідачем періодів служби позивача в армії та на посадах слідчого й прокурора, а також половини періоду його навчання у вищому навчальному закладі при визначенні стажу, який враховується при обчисленні довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому ГУ ПФУ в Закарпатській області не заперечується право ОСОБА_1 на отримання такого довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 52% грошового утримання судді та наявність у нього необхідного стажу у 21 рік 1 місяць 25 днів.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Стаття 137 Закону № 1402-VIII передбачає, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною 4 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Згідно з абзацом другим частини 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до статті 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

При визначенні стажу роботи на посаді слідчого застосовується перелік, передбачений статтею 102 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, згідно з якою органами досудового слідства є слідчі прокуратури, слідчі органів внутрішніх справ, слідчі податкової міліції і слідчі органів безпеки.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 має стаж роботи на посаді судді не менше 10 років, до стажу його роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж роботи на посадах слідчого СВ Ужгородського МВВС України в Закарпатській області з 01 вересня 1983 року по 19 березня 1986 року, слідчого, старшого слідчого Воловецького РВ УМВС України в Закарпатській області з 20 березня 1986 року по 01 червня 1991 року, слідчого прокуратури Воловецького району Закарпатської області з 01 червня 1991 року по 19 лютого 1996 року, старшого помічника прокурора Воловецького району з 20 лютого 1996 року по 17 липня 1997 року.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» у редакції, чинній на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Ураховуючи наведене, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, також підлягають зарахуванню період проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 17 листопада 1974 року по 09 листопада 1977 року та половина строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01 вересня 1979 року по 01 липня 1983 року.

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має стаж роботи у галузі права не менш як два роки.

Водночас відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 листопада 2021 року у справі № 9901/15/21, положення (припис), виражене й закріплене у частині другій статті 137 Закону № 1402-VIII, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем відповідно до чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді», треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи).

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції про те, що до стажу позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім періоду роботи на посаді судді, слід зарахувати період проходження строкової військової служби в Збройних силах СРСР з 17 листопада 1974 року по 09 листопада 1977 року, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01 вересня 1979 року по 01 липня 983 року, період роботи на посаді слідчого СВ Ужгородського МВВС України в Закарпатській області з 01 вересня 1983 року по 19 березня 1986 року, період роботи на посаді слідчого, старшого слідчого Воловецького РВ УМВС України в Закарпатській області з 20 березня 1986 року по 01 червня 1991 року, період роботи на посаді слідчого прокуратури Воловецького району Закарпатської області з 01 червня 1991 року по 19 лютого 1996 року, період роботи на посаді старшого помічника прокурора Воловецького району Закарпатської області з 20 лютого 1996 року по 17 липня 1997 року.

Водночас, оскільки у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 86 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, від дати його призначення 19 лютого 2020 року було відмовлено, то доводи апелянта щодо порушення позивачем строку звернення до суду є безпідставними.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі № 260/5354/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко