Справа № 420/17389/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/17389/24

Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І. Час і місце ухвалення: 17.06.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа військова частина НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа військова частина НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправним направлення ОСОБА_1 14.05.2024р. на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_2 з урахуванням довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 за №1255/1990 від 14.05.2024р. і без спростування наявних у позивача встановлених діагнозів та його скарг на здоров`я;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно вирішити питання щодо направлення ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації після проведення медичного огляду з урахуванням наявних у нього медичних документів і врахування його скарг на здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 13.05.2024р. його було примусово доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження ВЛК. Згідно довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.05.2024р. ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.05.2024р. №143 позивача призвано на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_2 . При цьому, відповідачем проведено 14.05.2024р. військово-лікарську комісію без врахування консультаційного висновку від 19.04.2024р., який йому було направлено 14.05.2024р. ІНФОРМАЦІЯ_4 проігноровано наявність у ОСОБА_1 проблем психічного характеру, а саме: змішаного тривожного та депресивного розладу, який наразі прогресує; відповідачем не проведено додаткових досліджень психіатром та гастроентерологом.

Також, ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 в особі її командира та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, або до іншого навчального центру до набрання законної сили рішення суду у справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 17.06.2024р. та задовольнити подану ним заяву про забезпечення позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на ймовірність настання негативних наслідків, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 . Після закінчення позивачем базової загальновійськової підготовки у військовій частині НОМЕР_1 його може бути переміщено до інших військових частин, в тому числі тих, які перебувають в зоні бойових дій. Вчинення відповідних дій без врахування наданого консультаційного висновку від 19.04.2024р. про наявність у ОСОБА_1 проблем психічного характеру свідчить про явне порушення прав позивача та протиправність дій відповідача.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що існування інституту забезпечення позову обумовлено, насамперед, потребою в ефективному юридичному захисті прав та інтересів особи, яка звернулася до суду.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів позовної заяви не вбачається підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом заходів забезпечення позову створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду цієї справи. Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Надання оцінки правомірності дій ІНФОРМАЦІЯ_3 можливо лише під час розгляду справи та на даному етапі суддя позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача за відсутності відповідних доказів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість поданої заяви та відсутність підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Приписами ч.1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено шляхом, зокрема, забороною відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.

Частиною 2 цієї статті визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 Кодексу.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 дій ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо направлення його 14.05.2024р. на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_2 з урахуванням довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 за №1255/1990 від 14.05.2024р. і без спростування наявних у позивача встановлених діагнозів та його скарг на здоров`я.

Тобто, фактично ОСОБА_1 не погоджується з висновком ВЛК про його придатність до військової служби (довідка військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.05.2024р.).

За твердженням позивача, наявні підстави для забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 в особі її командира, де ОСОБА_1 проходить базову військову підготовку, та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо його переміщення для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, або до іншого навчального центру до набрання законної сили рішення суду у справі.

Вимоги поданої заяви позивач обґрунтовував тим, що він проходить базову загальновійськову підготовку у військовій частині НОМЕР_1 , термін якої завершується 17.06.2024р. Після закінчення відповідної підготовки ОСОБА_1 може бути переміщено до іншої військової частини, внаслідок чого з`являться нові накази на переведення та зарахування до особового складу військової частини, які не пов`язанні з даними позовними вимогами, та виникне необхідність подання позову про їх скасування. До того ж, ОСОБА_1 може бути переміщено до іншої військової частини в зону бойових дій, що збільшує шанс летальних наслідків, у випадку настання яких відновлення порушених прав позивача стане неможливим. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених прав або інтересів позивача, що є передбаченою ч.2 ст.150 КАС України підставою для забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Враховуючи специфіку проходження військової служби, процедуру мобілізації, колегія суддів зазначає, що безумовно, після завершення проходження позивачем базової загальновійськової підготовки він буде направлений на проходження військової служби до військової частини, що само по собі не свідчить про існування підстав для забезпечення позову, передбачених КАС України.

Забезпечуючи позов шляхом заборони вчиняти дії, пов`язані з мобілізацією позивача, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та є неприпустимим.

Що ж до посилання апелянта на те, що його може бути направлено на проходження військової служби у зону бойових дій, то вони базуються на припущеннях, які наразі не підтверджено жодним доказом. Існування порушення прав позивача або неможливість їх відновлення без вжиття заходів забезпечення позову має бути реальним, вбачатися з матеріалів справи, що у даному випадку не має місця.

Варто зазначити, що з матеріалів адміністративної справи не вбачаються очевидні ознаки протиправності дій відповідача. Зазначена бездіяльність не є очевидною, а є оскаржуваною, про що подано відповідний позов в даній адміністративній справі. Обставини та підстави для застосування заходів забезпечення позову, про які просить позивач, без з`ясування фактичних обставин справи означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

Також, при вирішенні спірного питання колегія суддів враховує положення пункту 10 частини 3 статті 151 КАС України, згідно якого не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Колегія суддів зазначає, що направлення військовослужбовця для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, або до іншого навчального центру здійснюється за наказом або розпорядженням командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Враховуючи вимоги п.10 ч.3 ст.151 КАС України та предмет спору у даній справі у суду відсутні повноваження та підстави забороняти військовій частині НОМЕР_1 та іншим компетентним особам вчиняти дії у спосіб, який визначений позивачем у заяві про забезпечення позову.

А відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правомірно визнав необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову та відмовив в її задоволенні.

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду першої інстанції від 17.06.2024р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 липня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова