Справа № 280/8967/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2024 року м. Дніпросправа № 280/8967/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Бендес А.Г.

за участю представника позивача Лисенка Є.А.

представника відповідача Попової І.В.

розглянувши в режимі відеоконференції в м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24.01.2024 року (головуючий суддя Татаринов Д.В.)

в адміністративній справі №280/8967/23 за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" до відповідача Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", звернувся 26.10.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні коригування інтегрованої картки позивача шляхом виключення (списання) пені на загальну суму 79 868,74грн.;

- зобов`язати відповідача здійснити коригування інтегрованої картки позивача шляхом виключення (списання) пені на загальну суму 79 868,74грн. 21.12.2023 року представником відповідача через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» до суду першої інстанції подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду. Відповідач вказує, що про порушення своїх прав позивач мав дізнатись березні місяці 2018 року, при цьому до суду із позовом звернувся лише 26.10.2023 року, тобто з порушенням шестимісячного строку, встановленого статтею 122 КАС України. Вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати наслідки, що визначені ч.4 статті 123 КАС України, а саме залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.01.2024 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням причин пропуску такого строку та наданням відповідних доказів з урахуванням правової позиції викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду.

17.01.2024 року представником позивача через систему Електронний суд надано до суду першої інстанції заяву про поновлення пропущеного строку звернення, в якій представник позивача просить поновити позивачу строк звернення до суду зі вказаною вище позовною заявою. В обґрунтування заяви зазначено, що предметом спору є триваюче правопорушення прав позивача, тому, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в ухвалі від 08.02.2023 року у справі № 9901/524/21, позивачем не пропущено строк звернення до суду із позовом в даній справі. Також, заява містить посилання на введення воєнного стану на території України. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.01.2024 року у задоволенні заяви представника ПАТ Запоріжжяобленерго про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовлено.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго до відповідача Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку. Позивач міг дізнатися про порушення своїх прав в 2018 році. При цьому до адміністративного суду позивач звернувся лише в жовтні 2023 року, чим порушив 6-ти місячний строк звернення до адміністративного суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24.01.2024 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказує, що предметом цього позову є визнання протиправною бездіяльності податкового органу щодо коригування інтегрованої картки платника податків, шляхом виключення з неї неправомірно нарахованої пені, яка станом на сьогодні і досі обліковується в інтегрованій картці ПАТ «Запоріжжяобленерго». Таким чином, предметом спору є триваюче порушення прав позивача. Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у виді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. Тобто, порушення може вважатись тривалим у разі тривалого та безперервного невиконання суб`єктом владних повноважень обов`язків, передбачених законом. У контексті цього питання варто наголосити, що строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення - припинено, тобто протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває. У протилежному випадку - суб`єкт владних повноважень отримав би легітимацію з боку держави у формі забезпечення можливості зловживання правом та безкінечне продовження протиправної поведінки з огляду на відсутність дієвого механізму спонукання до виконання обов`язку (ухвала Верховного Суду від 08.02.2023 року по справі №9901/524/21). Вважає, що позивачем не було пропущено строку на судове оскарження неправомірної бездіяльності податкового органу, оскільки порушення прав позивача є триваючим. Вказана пеня, яка була нарахована з порушенням норм чинного законодавства, продовжує обліковується в інтегрованій картці платника податків, впливає на наявність та суму податкового боргу підприємства.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представники позивача та відповідача підтримали свої позиції щодо ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 24.01.2024 року.

Представник позивача просить вказану ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача попросить залишити без змін ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24.01.2024 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Загальні процедури судового оскарження в межах розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

На підставі частин 1-3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, частиною 2 статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частинами 2 та 3 статті 122 КАС України визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції в ухвалі від 11.01.2024 року зазначав, що з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.01.2023 року у справі №140/1770/19, а також у постанові від 16.02.2023 року у справі № 803/1149/18, порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Податковий кодекс України не містить прямої норми, яка б визначала строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням ПДВ державою.

Зокрема, статтею 102 ПК України встановлений строк давності у 1095 днів, який поширюється на:

право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1);

стягнення податкового боргу (пункт 102.4);

право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5);

право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу (пункт 56.18 статті 56).

При цьому положення пункту 102.5 статті 102 ПК України не регулюють питань строків звернення до адміністративного суду, а встановлюють лише строк для подання платником податків заяви до контролюючого органу про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції зазначив, що у даній справі відсутні підстави для врахування положень норми пункту 56.18 статті 56 ПК України, оскільки остання, встановлюючи спеціальні строки звернення до суду, є відсильною до статті 102 цього Кодексу та регулює виключно правовідносини щодо оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу.

У разі ж несвоєчасного відшкодування заборгованості з ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, платник, звертаючись до суду, фактично просить захистити його право на отримання зазначених коштів, які залишаються невиплаченими у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень комплексу покладених на нього обов`язків. Відтак предметом оскарження у такому випадку є відповідна бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а отже, положення статті 102 ПК України, до яких відсилає пункт 56.18 статті 56 цього Кодексу, застосовуватись не можуть.

Ураховуючи наведене, стаття 102 ПК України, у тому числі й пункт 102.5 цієї статті, не є тим «іншим законом», яким установлені спеціальні строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 122 КАС України, у якій передбачено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Отже, в даному випадку позивач мав звернутися з позовною заявою до суду протягом 6-ти місяців з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Матеріалами справи підтверджується, що 11.03.2018 року позивачу в електронному сервісі «Електронний кабінет платника податків» нараховано пеню, про що позивача додатково повідомлено листом від відповідача від 18.09.2018 року.

Окрім того, позивач вказує про нарахування йому контролюючим органом пені у 2020 2021 роках, яка також слугувала підставою для виникнення податкового боргу та як наслідок, подальшого звернення до суду із позовом по вказаній справі.

Однак до адміністративного суду позивач звернувся в жовтні 2023 року (засобами поштового зв`язку), тобто із порушенням шестимісячного строку, що свідчить про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду із вказаним позовом.

В той же час, доводів, стосовно поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом позивач не зазначає (з урахуванням мотивувальної частини ухвали суду від 11.01.2024 року, висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.01.2023 року у справі №140/1770/19, у постанові від 16.02.2023 року у справі №803/1149/18.

Стосовно доводів позивача щодо одержання позивачем 26.04.2023 року листа відповідача від 14.04.2023 року № 2320/6/32-00-51-04-08 суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять підтвердження вказаних обставин.

Щодо доводів позивача відносно введення на території України воєнного стану суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У постанові від 10.11.2022 року у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків щодо звернення до суду з позовами.

Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку.

Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2023 року у справі №160/14362/21, від 16.02.2023 року у справі № 640/7964/21, від 18.01.2023 року у справі №160/21195/21.

Окрім того, у пункті 59 ухвали від 13.09.2022 року у справі № 990/102/22, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022 року, Верховний Суд зазначив, що обставина повномасштабного вторгнення рф на територію України могла унеможливити дотримання встановленого законом процесуального строку, однак поважними такі причини можна визнати лише за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги постанову Верховного Суду від 23.03.2023 року у справі №761/28821/20, де наголошувалось на тому, що за усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Верховний Суд у вищевказаній постанові відзначав, що саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження (поновлення).

Також, у постанові від 16.02.2023 року у справі № 640/4426/22 Верховний Суд вказав, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

При оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема:

територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника;

ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу;

тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку;

наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку;

поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Враховуючи те, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду не містить обґрунтувань стосовно наявності причин, що зумовили несвоєчасне звернення до адміністративного суду із позовом, із наданням відповідних доказів на підтвердження таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вищезазначеного клопотання.

При цьому, посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені в ухвалі від 08.02.2023 року у справі №9901/524/21 обґрунтовано спростовані судом першої інстанції, оскільки правовідносини в адміністративній справі №280/8967/23 є відмінними від правовідносин в адміністративній справі №9901/524/21.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не усунуті позивачем у встановлений судом строк, що з урахуванням положень статті 240 КАС України є підставою для залишення позовної заяви в адміністративній справі № 280/8967/23 без розгляду.

Положеннями пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 123 КАС України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24.01.2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 20.06.2024 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 20.06.2024.

В повному обсязі постанова виготовлена 27.06.2024.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова