Справа № 300/7684/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/7684/23 пров. № А/857/2050/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного (головуючий суддя Боршовський Т.І.), ухвалене в порядку письмового провадження м.Івано-Франківськ 16 січня 2024 року, у справі №300/7684/23 за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И В :

08.11.2023 ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 , в інтересах якого діє як законний представник ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, просив визнати протиправною відмову відповідача у видачі ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, застереженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ; зобов`язати оформити та видати ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, застереженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, без передачі будь-яких даних про нього до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року відмовлено в задоволені позову.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що в спірному випадку, подана до Івано-Франківського відділу УДМС України в Івано-Франківській області заява позивача від 16.08.2023, в якій він просив видати паспорт громадянина України у формі книжечки на підставі Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 № 2503-XII, не є заявою-анкетою, форма якої встановлена Порядком № 302. Окрім цього, до заяви від 16.08.2023 позивачем не долучено документів, які передбачені вимогами як Порядку № 302, так і вимогами Положення № 2503, а відтак відповідачем правомірно таку розглянуто в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», що підтверджується змістом листа Івано-Франківського відділу УДМС України в Івано-Франківській області № О-54/6/2602-23/2610/63-23 від 08.09.2023 «Щодо розгляду звернення». Суд звернув увагу на те, що в спірному випадку наявність заяви-анкети № 8518906 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру від 16.01.2018, яка слугувала підставою для видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон серія та номер НОМЕР_1 , дата видачі 06.04.2018, свідчить про згоду позивача на внесення інформації до ЄДДР та надання згоди на отримання відцифрованого образу обличчя, відцифрованого підпису, та відцифрованих відбитків пальців рук. Отже, оформлення позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон серія та номер НОМЕР_1 , дата видачі 06.04.2018, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР, який є єдиним та не буде повторно присвоюватись, свідчить, що є безпідставними доводи представника позивача про порушення діями відповідача щодо відмови у видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року права позивача на повагу до приватного життя. Такі персональні дані позивача у встановленому законодавством України порядку не видалялися. Також, при зверненні до Івано-Франківського відділу УДМС України в Івано-Франківській області із заявою від 16.08.2023, позивач не зазначив про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації. З урахуванням встановленого судом обставин та позиції суду щодо аргументів представника позивача про порушення прав ОСОБА_2 діями відповідача, суд дійшов висновку про те, що відповідач не допустив протиправних дій щодо позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року скасувати та ухвалити судове рішення яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позбавлення позивача права мати та користуватися паспортом у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря. Скаржник зазначає, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим. Скаржник вказує, що у даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому електронна обробка даних у процесі оформлення ID-паспорту без наявності згоди позивача на таку обробку персональних даних порушуватиме принцип поваги до його приватного життя.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.

Так, 16.01.2018 ОСОБА_3 як законний представник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Івано-Франківського відділу УДМС України в Івано-Франківській області із заявою-анкетою № 8518906 для внесення інформації про ОСОБА_2 до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон, та надала згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук позивача та внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук.

06.04.2018 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія та номер НОМЕР_1 , що містить безконтактний електронний носій, який виданий засобами Єдиного державного демографічного реєстру, про що зроблено запис в Єдиному державному демографічному реєстрі № 897, орган видачі 2601.

Отже на день отримання відповідного документа ОСОБА_2 був малолітньою особою віком десять років.

16.08.2023 ОСОБА_2 , по досягненню ним шістнадцятирічного віку, звернувся до Івано-Франківського відділу УДМС України в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив видати паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 на підставі Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, в зв`язку з досягнення 16-річного віку. Зава подана без додатків до неї.

Листом № О-54/6/2602-23/2610/63-23 від 08.09.2023 «Щодо розгляду звернення» Івано-Франківський відділ УДМС України в Івано-Франківській області повідомив позивача про неможливість оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

Так, в листі № О-54/6/2602-23/2610/63-23 від 08.09.2023 зазначено, що в заяві позивачем не вказано причини відмови від оформлення паспорта у формі, передбаченій Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Підстав для побоювання формування унікального номера запису в Єдиному державному демографічному реєстрі в позивача немає, оскільки унікальний номер у реєстрі вже сформований під час оформлення ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон серія та номер НОМЕР_1 , виданого 06.04.2018. Обробку персональних даних засобами реєстру проведено на підставі заяви-анкети № 8518906 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру від 16.01.2018. Відповідно до статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі залишається незмінним при всіх наступних операціях у реєстрі, тому при оформленні паспорта у формі ID-картки повторно формуватися не буде. З огляду на попереднє оформлення документів засобами Єдиного державного демографічного реєстру, і відповідно, наявність сформованого унікального номеру у реєстрі, позиція ОСОБА_2 щодо небажання оформлення нового паспорта громадянина України у формі ID-картки є необґрунтованою.

Вважаючи таку відповідь відмовою, ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з частиною 1 статті 92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян; засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначено Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 5492-VI).

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 5492-VI, для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

1) безконтактний електронний носій - імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов`язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб кваліфікованого електронного підпису у випадках, передбачених законодавством;

2) біометричні дані - сукупність даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб (біометричні дані, параметри - відцифрований підпис особи, відцифрований образ обличчя особи, відцифровані відбитки пальців рук);

3) біометричні параметри - вимірювальні фізичні характеристики або особистісні поведінкові риси, що використовуються для ідентифікації (впізнання) особи або верифікації наданої ідентифікаційної інформації про особу;

4) заявники - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, які мають право на постійне або тимчасове проживання в Україні, іноземці та особи без громадянства, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники, представники.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Згідно до ч.1 та ч.2 ст. 7. Закону № 5492-VI до реєстру, зокрема, вноситься така інформація про особу: 1) ім`я особи; 2) дата народження/смерті; 3) місце народження; 4) стать; 10) відцифрований зразок підпису особи; 11) відцифрований образ обличчя особи; 12) відцифровані відбитки пальців рук особи (у разі оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта України, службового паспорта України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзного документа біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзного документа особи, якій надано додатковий захист, картки мігранта); 13) за згодою особи - відцифровані відбитки пальців рук особи (у разі оформлення паспорта громадянина України); 14) додаткова змінна інформація про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу). У разі відсутності інформації, передбаченої пунктами 3, 6, 9-14 частини першої цієї статті, вноситься відповідна відмітка.

Частиною 1 статті 13 Закону № 5492-VI до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення, віднесено документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, яким є, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій (частина 4 статті 21 Закону № 5492-VI).

Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначено у частині 7 статті 21 Закону № 5492-VI, відповідно до якої такий містить, зокрема, унікальний номер запису в Реєстрі; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи.

Положення про паспорт громадянина України затверджено Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ (далі - Положення №2503-ХІІ), відповідно до пунктів 1, 2 якого паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України.

Паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Пунктами 12, 13 Положення №2503-ХІІ встановлено, що видача та обмін паспорта провадяться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина.

Для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

25 березня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова № 302).

26 жовтня 2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 745 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302» (далі - Постанова № 745), яка набрала чинності з 01 листопада 2016 року, і з цієї ж дати паспорт громадянина України оформляється у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою № 302.

Відповідно до підпункту 1 пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Водночас, згідно з пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №302 Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року № 456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Тимчасовий порядок № 456), який визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2 Тимчасового порядку №456 паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України».

Підпунктом 1 пункту 3 Тимчасового порядку №456 встановлено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС) особі, яка досягла 16-річного віку, на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що підставою відмови позивачу у видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року стало те, що позивачем подана до Івано-Франківського відділу УДМС України в Івано-Франківській області заява від 16.08.2023, в якій він просив видати паспорт громадянина України у формі книжечки на підставі Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, а не заява-анкета, форма якої встановлена Порядком № 302. Окрім цього, до заяви від 16.08.2023 позивачем не долучено документів, які передбачені вимогами як Порядку № 302, так і вимогами Положення № 2503.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що порушення порядку подачі документів для розгляду відповідних питань, що є порушенням процедури, є перешкодою у прийнятті рішення, а відтак відповідачем правильно звернення позивача розглянуто в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», що підтверджується змістом листа Івано-Франківського відділу УДМС України в Івано-Франківській області № О-54/6/2602-23/2610/63-23 від 08.09.2023 «Щодо розгляду звернення».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що питання щодо права особи на отримання паспорта України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ, у зв`язку з ненаданням нею згоди на обробку персональних даних було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі, за результатами розгляду якої 19.09.2018 була винесена постанова у справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18). Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у виглядікартки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Як це правильно зазначив суд першої інстанції, при зверненні до Івано-Франківського відділу УДМС України в Івано-Франківській області із заявою від 16.08.2023, позивач не зазначив про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації, про що зазначено і у листі Івано-Франківського відділу УДМС України в Івано-Франківській області № О-54/6/2602-23/2610/63-23 від 08.09.2023 «Щодо розгляду звернення», що з врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі, викладених у постанові у справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) від 19.09.2018, є визначальним у такій категорії справи.

Як зазначив суд першої інстанції, 16.01.2018 ОСОБА_3 як законний представник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Івано-Франківського відділу УДМС України в Івано-Франківській області із заявою-анкетою № 8518906 для внесення інформації про ОСОБА_2 до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон, та надала згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук позивача та внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук. Унікальний номер у реєстрі вже сформований під час оформлення ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон серія та номер НОМЕР_1 , виданого 06.04.2018. Обробку персональних даних засобами реєстру проведено на підставі заяви-анкети № 8518906 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру від 16.01.2018.

Такі висновки суду першої інстанції на переконання суду апеляційної інстанції не ґрунтуються на доказах, які судом здобуті та оцінка яких міститься в судовому рішенні.

Так, стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «С. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65. рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. №152 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (далі -Порядок).

Відповідно до частини 2 пункту 7 Порядку оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників, у тому числі осіб, уповноважених відповідно до законодавства інших держав на представлення інтересів дитини щодо оформлення паспорта для виїзду за кордон.

Відповідно до частини 8 та 9 пункту 14 Порядку, до заяви-анкети вноситься така інформація про особу, на ім`я якої оформляється паспорт для виїзду за кордон:

- відцифрований підпис особи (крім осіб, які в установленому законом порядку визнані недієздатними, та осіб, які не досягли 14-річного віку). Підпис осіб з фізичними вадами вноситься за їх бажанням. Підпис осіб, які не можуть пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - вноситься із застосуванням засобів Реєстру шляхом сканування;

-відомості про отримання відцифрованих відбитків пальців рук (відцифровані відбитки пальців рук особи не отримуються до досягнення нею 12-річного віку та у разі, коли особа не може пересуватися самостійно у зв`язку із тривалим розладом здоров`я та потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку).

Аналіз норм чинного законодавства дають можливість суду апеляційної інстанції дійти висновку, що на момент звернення з заявою до відповідача у 2018 році щодо малолітньої особи (до досягнення 12-річного віку) Порядком не передбачалось отримання відцифрованих відбитків пальців та відцифрованого підпису позивача, оскільки ОСОБА_2 виповнилось лише десять років.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо надання згоди при оформленні позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон серія та номер НОМЕР_1 , дата видачі 06.04.2018, при виготовленні на обробці персональних даних та присвоєння унікального номеру запису в ЄДДР, який є єдиним та не буде повторно присвоюватись, є передчасними, оскільки судом не здійснювала перевірка відомостей, які містяться у Єдиному державному демографічному реєстрі у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а згідно правового регулювання в такому реєстрі на час виготовлення паспорта позивача як громадянина України для виїзду за кордон отримання відцифрованих відбитків пальців рук позивача та внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук, а також відцифрованого підпису особи не передбачено. Отже, такі висновки не відповідають встановленим обставинам справи та нормативному регулюванню.

В свою чергу, обставини звернення законного представника у січні 2018 року з заявою про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон та звернення позивача у вересні 2023 року, якому на момент подачі заяви про видачу паспорта у формі паспортної книжечки зразка 1994 року виповнилось 16 років, відмінні між собою.

Згідно вимог ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Отже, законодавством надано право ОСОБА_2 після 14-річного віку самостійно реалізувати свої цивільні права, у порядку визначеному законом ставити перед компетентними органами питання виготовлення паспорта у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, що є способом виразу своєї ідентичності самостійно без допомоги/представництва законного представника.

Окрім того суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач як заявник з відповідною цивільною дієздатністю самостійно визначається щодо надання згоди на збір біометричних даних, параметрів - відцифрованого підпису особи, відцифрованого образу обличчя особи, відцифрованих відбитків пальців рук, як це передбачено статті 3 Закону № 5492-VI.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач по досягненню 14-річного віку та особистого звернення до відповідача з заявою-анкетою та відповідним переліком документів, має право на розгляд питання отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року з зазначенням причин відмови від оформлення паспорта у формі, передбаченого Законом № 5492-VI, чого позивачем не дотримано, оскільки подано заяву невстановленої форми без належного пакета документів та без зазначення причини відмови від оформлення паспорта у формі, передбаченого Законом № 5492-VI, що є наслідком вважати про відсутність підстав для визнання дій Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області при розгляді заяви позивача від 16.08.2023 протиправними.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід змінити в частині мотивів відмови в позові.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника Огоновського Максима Костянтиновича задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року у справі № 300/7684/23 змінити в частині мотивів відмови в позові.

В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко