Справа № 260/463/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/463/24 пров. № А/857/11660/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду (постановлену у м.Ужгород, судом під головуванням судді Іванчулинця Д.В., дата складання повного тексту ухвали не зазначена) у справі №260/463/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати обумовлену ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що при винесенні оскарженої ухвали судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною оскільки відповідно до ч.9 ст. 120 КАС України позивач належним чином та вчасно виконав вимоги ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року, отже судом неповне з`ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Крім цього, апелянт вважає, що суд проявив надмірний формалізм при вирішенні даної справи, залишаючи позовну заяву без руху та згодом залишаючи позовну заяву без розгляду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу зазначену позивачем, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи те, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу в порядку письмового провадження. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 31 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , яким просив суд:

1) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення своєчасного, повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби 24 листопада 2023 року;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 24 листопада 2023 року по 24 грудня 2023 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100;

3) витребувати особисті картки грошового забезпечення та заробітної плати ОСОБА_1 та довідку про середньомісячну заробітну плату.

05 лютого 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

20 лютого 2024 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків такої протягом п`яти днів з дня вручення ухвали шляхом подачі до суду позовної заяви в новій редакції із зазначенням повного місцезнаходження відповідача.

21 березня 2024 року позивач подав до Закарпатського окружного адміністративного суду клопотання, яким просить продовжити строк для усунення недоліків.

27 березня 2024 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду продовжено позивачу строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року про залишення позовної заяви без руху та запропоновано позивачу подати до суду протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали позовної заяви в новій редакції із зазначенням повного місцезнаходження відповідача.

Ухвалу про продовження процесуального строку позивач отримав 08 квітня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Оскільки, станом на 16 квітня 2024 року позивач недоліки, вказані в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 20 лютого 2024 року та в ухвалі про продовження процесуального строку від 27 березня 2024 року, не усунув, відтак, суд першої інстанції на підставі ч. 15 ст. 171 КАС України, залишив позовну заяву без розгляду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Водночас ч.2 ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до пунктів 1- 3 та 6 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвал.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначив, що позивачу у п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків необхідно подати до суду позовну заяву в новій редакції із зазначенням повного місцезнаходження відповідача. Вказаний строк ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року продовжено на 5 днів з дня вручення даної ухвали.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений строк недоліки позовної заяви не усунуто, а тому її слід залишити без розгляду.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо залишення позовної заяви без розгляду, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 24) копію ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року про продовження процесуального строку отримано позивачем 08.04.2024 року.

Відповідно до частини 9 статті 120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно, останнім днем усунення недоліків позовної заяви є 15.04.2024, оскільки останній день строку припадав на вихідний день (13.04.2024).

Також колегією суддів встановлено, що на виконання вищезазначеного судового рішення 15 квітня 2024 року позивачем на адресу суду поштовим відправленням №204 надіслано заяву з додатками про виконання вимог ухвали в цій справі (а.с. 28).

Колегія суддів зазначає, що право на апеляційне оскарження судового рішення, за умови сумлінного, добросовісного та своєчасного виконання учасником справи процесуального обов`язку, не може ставитися в залежність від тривалого строку пересилання поштової кореспонденції оператором поштового зв`язку, тобто порушення оператором строків пересилання поштових відправлень, що не може позбавляти особу права на апеляційний перегляд справи, яке є однією з основних засад судочинства та гарантується приписами пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 18.04.2024 у справі №300/2301/23.

З огляду на наведене, апеляційний суд зазначає, що позивачем виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху в межах наданого судом п`ятиденного строку.

Крім того, колегія суддів проаналізувавши підстави для залишення позовної заяви без руху, та як наслідок її залишення без розгляду, предмет та підстави позову, а також доводи позивача, зазначені в заяві про усунення недоліків, колегія суддів уважає, що такі недоліки можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду та не впливають на оцінку обставин, які стали підставою в подальшому для відкриття провадження у справі.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не позбавлений можливості з`ясувати місцезнаходження відповідача в установлений законом спосіб.

Приписами ч. 4 ст. 9 КАС України визначений обов`язок суду вжити визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо місцезнаходження суб`єкта владних повноважень відповідача у справі.

Така активна роль адміністративного суду і сприяє захисту порушених прав та свобод незахищених осіб з боку суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів наголошує, що статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано ст. 13 Конвенції, в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).

При цьому ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без розгляду порушено право позивача на звернення до суду за захистом його прав, свобод та інтересів, передбачених ст. 4 КАС України, а також ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Повернення позовної заяви чи залишення позовної заяви без розгляду з формальних підстав унеможливлює доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали надмірно формально розтлумачено норму процесуального закону, з урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи наведені обставини, колегія вважає, що оспорювана ухвала не відповідає вимогам процесуального закону, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги.

За наведеного правового регулювання та обставин справи колегія суддів констатує, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. 308, ст. 312, ст. 315, ст. 320, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/463/24 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос