Справа № 240/8412/24
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2024-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Житомир справа № 240/8412/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні є протиправними та такими, що порушують його права. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 258-263 КАС України.

17.05.2024 через ЄСІТС "Електронний суд" від Головного управління Національної поліції в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що відповідно до матеріалів справи та норм законодавства у позивача відсутні підстави на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації, оскільки позивач звільнений за порушення дисципліни.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі - позивач) у період з 16.02.1983 по 22.05.1998 проходив службу в органах внутрішніх справ (міліції) в Житомирській області.

Згідно витягу з наказу Управління МВС України в Житомирській області від 19.05.1998 за №53 о/с звільнено із органів внутрішніх справ, у запас Збройних Сил, по статті 63 пункту "е" (за порушення дисципліни) старшину міліції ОСОБА_1 з посади міліціонера - водія ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Вол.-Волинського районного відділу УМВС України, з 22.05.1998.

Вислуга на день звільнення становить: календарна - 17 років 03 місяці 20 днів; у пільговому обчисленні - 17 років 04 місяці 00 днів.

Як зазначено позивачем, відповідно до отриманої відповіді ГУ НПУ в Житомирській області від 28.03.2024 за №В-34/105/05/29-2024 дізнався про те, що йому не було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби.

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне наголосити наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ спірні правовідносини регулювались Законом України «Про міліцію» №565-XII від 20.12.1990 (втратив чинність з 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМ УРСР №114 від 29.07.1991 (діючим на даний час).

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" (пункт 15 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію»).

Положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 4 ч. 10 ст. 62 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Стаття 102 «Пенсійне забезпечення поліцейських» Закону України «Про Національну поліцію» передбачає виплату одноразової грошової допомоги після звільнення з відсиланням до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме до положень статті 9, які визначають підстави/умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, зокрема, зі служби в поліції, її розмір, джерела виплати.

Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції, чинній на момент звільнення Позивача, далі - Закон №2262-ХІІ) є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та ін., згідно з яким Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію згідно з цим законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, пункти 10, 11 якої містять аналогічні норми. Ця постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 також є актом пенсійного законодавства, яка ухвалена на виконання норм Закону №2262-ХІІ і не змінює суть і зміст статті 9, 9-1 Закону № 2262-ХІІ. Норми пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України №393 не встановлюють, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується при звільненні (у день звільнення) поліцейського зі служби.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції затверджений наказом МВС України від 06.04.2016 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799, зі змінами, (далі - Порядок №260), розділ II "Грошове забезпечення".

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.07.2020 №539 цей Порядок №260 було доповнено новим окремим розділом VI «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби, згідно з пунктом 8 якого одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські

При цьому, положеннями п. 3 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до положень розділу VI Порядку №260 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.

Поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Поліцейським при звільненні із служби через службову невідповідність, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується.

Враховуючи вище вказане, слід дійти висновку про те, що нормами статті 9 Закону №2262-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги при звільненні після звільнення відповідних осіб зі служби (у тому числі поліцейським) передбачена лише у двох випадках:

- особам, які мають право на пенсію за цим законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (частина 1);

- особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше - у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (частина 2).

Отже, передбачена частиною 2 статті 9 Закону №2262-ХІІ одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується лише за сукупності двох обов`язкових умов, а саме: особа звільняється зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та особа має вислугу 10 років і більше.

З матеріалів справи встановлено, що наказом Управління МВС України в Житомирській області від 19.05.1998 за №53 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «е» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 (із змінами) з 22 травня 1998 року. Тобто на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Аналіз наведених у ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ дає підстави для висновку, що визначальним при вирішенні питання щодо саме виплати такої допомоги є підстава звільнення військовослужбовця зі служби.

Позивачем зазначено, що статті 63 пункту "е" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 за яким його звільнено зі служби відповідно до наказу Управління МВС України в Житомирській області від 19.05.1998 за №53 о/с не існує взагалі.

Так, Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки на той час визначався Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою КМ Української РСР №114 від 29.07.1991 (далі - Положення №114).

Відповідно до статті 63 Положення №114, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):

а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 5 цього Положення;

б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії;

в) через обмежений стан здоров`я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час - обмежено придатними I-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв`язку з відсутністю відповідних вакантних посад;

г) за вислугою строку служби, передбаченого договором, якщо особи рядового і молодшого начальницького складу не виявляють бажання продовжувати службу;

д) через службову невідповідність;

є) за порушення дисципліни;

ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

з) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі;

и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України;

Пункт 63 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ № 428 від 08.06.2005\

і) у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку;

Пункт 63 доповнено підпунктом "і" згідно з Постановою КМ № 624 від 09.07.2008\

ї) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;

Пункт 63 доповнено підпунктом "ї" згідно з Постановою КМ № 1432 від 08.12.2009; в редакції Постанови КМ № 1126 від 02.11.2011\

й) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення;

Пункт 63 доповнено підпунктом "й" згідно з Постановою КМ № 1432 від 08.12.2009; в редакції Постанови КМ № 1126 від 02.11.2011; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 706 від 04.09.2013; в редакції Постанови КМ № 301 від 14.05.2015\

к) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації.

Пункт 63 доповнено підпунктом "к" згідно з Постановою КМ № 885 від 28.10.2015\

Як вже було зазначено судом, позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ за п. 64 «е» ( за порушення дисципліни) відповідно до положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 (із змінами) з 22 травня 1998 року.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду у постанові від 13.06.2019 у справі №804/4768/18, що обов`язкова для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Так, Верховний Суд у вказаному рішенні наголосив, що будь-які процедурні порушення (в тому числі описки), пов`язані із самим процесом оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом приватного права вимог законодавства, оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу, зокрема, між інтересами особи правопорушника, публічними інтересами, які проявляються у забезпеченні дотриманні роботодавцями трудового законодавства та захисті інтересів працівників. Зазначене особливо стосується фіксації порушень з боку суб`єктів приватного права у сфері використання найманої оплачуваної праці. Такі формальні неточності не можуть бути, за загальним правилом, самостійною підставою для скасування по суті правомірних рішень суб`єктів владних повноважень, спрямованих на забезпечення законності та захист інтересів працівників у процесі реалізації ними конституційного права на працю.

Отже, описки при складенні вказаних документів не є підставою для скасування оскаржуваної постанови за наявності доведеного факту вчинення позивачем порушення.

Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, (із змінами) передбачено, що звільнення з органів внутрішніх справ при застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді «звільнення з органів внутрішніх справ» здійснюється за п.п. 63 «є» та 64 «є» (за порушення дисципліни), а також за п. 66 у разі скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Так, підстава звільнення позивача зі служби в буквальному трактуванні не співпадає з підставами, зазначеними як в ч.1, 2 ст.9 Закону №2262-ХІІ, так і в ч. 3 вказаної статті, як підстави, при яких одноразова грошова допомога не виплачується.

Водночас, поняття "службова невідповідність" (тобто підстава, визначена у ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ) і звільнення за цією підставою є більш широким і таким, що охоплюється поняттям "звільнення у порядку дисциплінарного стягнення", що узгоджується з аналогічною правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11.03.2014 № 21-13а14.

При цьому, матеріали справи не містять доказів скасування наказу Управління МВС України в Житомирській області від 19.05.1998 за №53 о/с, на підставі якого позивача звільнено з органів внутрішніх справ.

Відтак, факт звільнення позивача з місця роботи за скоєння дисциплінарного проступку виключає можливість отримання ним вихідної допомоги в силу ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно, на підставі та в межах наданих повноважень не нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період його календарної служби, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У межах даного спору не встановлено протиправності або необґрунтованості дій відповідача, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (Старий бульвар, 5/37, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н, 10008. РНОКПП/), про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова

11 липня 2024 р.