Справа № 160/17994/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 липня 2024 р.Справа № 160/17994/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.04.2024 року, яким відмовлено внести зміни до актового запису про народження №268 від 12.02.1947 року, складеного Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області;

- зобов`язати Покровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження №268 від 12.02.1947 року, складеного Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, а саме: змінити прізвище дитини з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », прізвище батька з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », а також доповнити графи по батькові дитини « ОСОБА_4 » та місце народження «Україна, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі за цією позовною заявою встановлено, що позовну заяву ОСОБА_1 до Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з огляду на таке.

З матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів слідує, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що в актовому записі про її народження №268 від 12.02.1947 року, складеному Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, прізвище дитини зазначено як « ОСОБА_2 », прізвище батька - як « ОСОБА_2 », а прізвище матері - як « ОСОБА_5 », при цьому графи по батькові дитини та місце її народження відсутні, разом з тим, в актовому записі про шлюб батьків позивача №106 від 15.02.1947 року, складеному Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, перший примірник якого зберігається в архіві Дніпропетровської області, а також в повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №2, прізвище нареченого до та після державної реєстрації шлюбу зазначено як « ОСОБА_3 », а прізвище нареченої після державної реєстрації шлюбу зазначено як « ОСОБА_3 », водночас, державна реєстрація народження дитини передувала державній реєстрації шлюбу батьків цієї дитини, що підтверджує факт невірності написання прізвища дитини та її батька в актовому записі про народження, тим паче, що як слідує зі свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_1 від 11.06.1949 року, прізвище дитини вказано саме як « ОСОБА_3 », а прізвище її батька як « ОСОБА_3 », при цьому свідоцтво про народження видається саме на підставі складеного актового запису про народження, а не навпаки. Крім того, 28.02.1974 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №7, між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивачем - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було зареєстровано шлюб. Таким чином, наведеними обставинами та документами підтверджено наявність помилки в актовому записі про народження позивача №268 від 12.02.1947 року, у зв`язку із чим ОСОБА_1 було подано заяву до відповідача про внесення змін та доповнень до цього актового запису, в якій позивач просила змінити прізвище дитини з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », прізвище батька з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », а також доповнити графи по батькові дитини « ОСОБА_4 » та місце народження «Україна, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг». Проте, оскаржуваним висновком Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.04.2024 року позивачеві протиправно відмовлено у внесенні вищевказаних зміни до актового запису про народження №268 від 12.02.1947 року, з посиланням на те, що прізвище дитини, а також її батька, які зазначені в актовому записі про народження №268 від 12.02.1947 року, відмінні від прізвища заявниці та її батька, вказаних у документах про укладення шлюбу її батьків та її шлюбу, що не дозволяє ідентифікувати заявницю, як одну і ту ж особу, яка зазначена в цьому актовому записі про народження, що підтверджується тим самим актовим записом про народження, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №1, актовим записом про шлюб №106 від 15.02.1947 року, складеним Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №2, актовим записом про народження брата заявниці №687 від 11.06.1949 року, складеним Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, повним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №4, актовим записом про шлюб заявниці №9 від 28.02.1974 року, складеним відділом реєстрації актів цивільного стану Петрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №5 та даними, що містяться в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки у розглядуваному випадку наявні всі підстави для внесення змін до спірного актового запису, про внесення яких просить позивач, з огляду на що, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, суд виходить із таких міркувань.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом приписів п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом приписів п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

До юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Як встановлено судом зі змісту позовної заяви та доданих доказів, позивачем не оскаржується дотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень процедури розгляду заяви позивача щодо внесення змін до актового запису. У даному випадку ОСОБА_1 не погоджується з відмовою відповідача внести відповідні зміни до актового запису про її народження на підставі поданих нею документів, які, на думку позивача, є достатніми і цілком підтверджують обґрунтованість вимог для внесення змін в актовий запис, про внесення яких просить ОСОБА_1 .

Отже, у цій справі позовні вимоги ОСОБА_1 спрямовані саме на захист права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина перша статті 273 Цивільного кодексу України) на відображення в актовому записі щодо свого народження правильної, на думку позивача, інформації про її прізвище та по батькові, а також про прізвище її батька і про місце її народження, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 49 Цивільного кодексу України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша). Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (частина друга).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року №2398-VI.

Згідно зі статтею 9 Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (частина перша); державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану (частина друга).

Частиною першою статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила №96/5.

Згідно з пунктом 1.1 розділу І цих Правил (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Разом з тим, у справах про оскарження дій щодо внесення змін до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Позов, предметом якого є реєстраційні дії, здійснені на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право у сфері особистих немайнових прав, шлюбних, сімейних правовідносин, в межах якого можуть бути розв`язані питання, пов`язані з реєстрацією та внесенням змін до актів цивільного стану, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказаний висновок щодо визначення предметної юрисдикції справ виходячи із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, узгоджується із тим, який викладений Великою Палатою Верховного Суду від 14.11.2018р. у справі №425/2737/17 та Верховним Судом у постановах від 18 березня 2021 року у справі №320/4559/19, від 02 травня 2024 року у справі №480/8300/22.

У позовній заяві ОСОБА_1 фактично просить встановити неправильність певних відомостей актового запису про народження №268 від 12.02.1947 року, складеного Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, а саме: помилковість зазначення прізвища дитини як « ОСОБА_2 », замість правильного - « ОСОБА_3 », помилковість зазначення прізвища батька дитини як « ОСОБА_2 », замість правильного - « ОСОБА_3 », а також доповнити графи по батькові дитини: « ОСОБА_4 » та місце народження: «Україна, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг» та, відповідно, внести вказані зміни в цей актовий запис.

При цьому, як вказано вище, зі змісту позовної заяви встановлено, що спір не стосується процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. У позовній заяві відсутні доводи за ч.2 ст.2 КАС України щодо неправомірності відмови відповідача внести зміни до спірного актового запису про народження позивача.

Отже, об`єктом розгляду у цій справі є не питання щодо дотримання відповідачем - суб`єктом владних повноважень процедури розгляду звернення позивача про внесення змін до вказаного актового запису й оцінка правомірності дій з відмови у задоволенні цього звернення, а встановлення обставин, що підтверджують або спростовують правильність відомостей актового запису про народження №268 від 12.02.1947 року, складеного Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, щодо зазначення в ньому прізвища дитини як « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_3 », зазначення прізвища батька дитини як « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_3 », а також підтверджують або спростовують наявність підстав для доповнення графи по батькові дитини: « ОСОБА_4 » та графи місце народження: «Україна, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг» та, відповідно, зобов`язання відповідача внести відповідні зміни у цей актовий запис цивільного стану задля захисту права позивача на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права на відображення в актовому записі щодо свого народження правильної, на думку позивача, інформації про її прізвище та по батькові, а також про прізвище її батька і про місце її народження, що свідчить про приватноправовий характер спору між сторонами.

Цивільним Кодексом України встановлено: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16); органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав (частина перша статті 273); орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення; якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (частини перша, друга статті 276); фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу (частина перша статті 275).

Таким чином, ураховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини фактично пов`язані з особистими немайновими правами позивача і не є публічно-правовими, а тому такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та повинен вирішуватись місцевим загальним судом відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів .

З огляду на це, не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи характер спірних правовідносин, який є цивільно-правовим, суд доходить висновку, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства і має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства, тому у відкритті провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтями 4, 19, 170, 248, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати позивачеві разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

На виконання вимог частини 6 статті 170 КАС України роз`яснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до цивільної юрисдикції, тому він може звернутися з даною позовною заявою до відповідного місцевого загального суду в порядку цивільно-процесуального законодавства.

Також роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 5 статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295-297 КАС України.

Суддя: О.М. Турова