Справа № 140/6380/24
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

09 липня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6380/24

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Костюкевич С.Ф., вивчивши позовну заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» до Приватного виконавця Щербакова Ігоря Миколайовича про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» звернулося з позовом до Приватного виконавця Щербакова Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанов про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 10.06.2024, які винесені в межах виконавчого провадження № 75256047.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 позовну заяву залишено без руху, оскільки остання подана без додержання вимог встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та надано позивачу строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2024 року 3 028,00 грн.

Оскільки позивач подав позовну заяву майнового характеру (про скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 10.06.2024 ВП № 75256047 в сумі 7 749 313,53 грн та про скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 10.06.2024 ВП № 75256047 в сумі 500,00 грн), тому вона повинна бути оплачена судовим збором у розмірі (7 749 813,53 грн х 1,5% = 116 247,20 грн, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відтак, до сплати 30 280,00 грн (3 028,00 х 10).

Водночас, доказів сплати судового збору до позовної заяви не додано.

До матеріалів позовної заяви позивачем повторно подано клопотання про відстрочення сплати судового збору, у якому посилається на приписи ст. 133 КАС України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та вказує, що банківські рахунки АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» заарештовані, що підтверджується постановою про арешт коштів боржника від 10.06.2024 у ВП № 75256047, винесеною приватним виконавцем Щербаковим І. М., а також виписками Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» (м. Луцьк) від 01.07.2024, тому у товариства немає можливості сплатити судовий збір за подання позовної заяви у зв`язку з арештом рахунків. Враховуючи наведене, просить суд відстрочити сплату судового збору за подання позовної заяви до моменту винесення рішення у справі.

Розглянувши клопотання про відстрочення від сплати судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі (частина 2 статті 133 КАС України).

Приймаючи рішення про звільнення від оплати судових витрат, суд оцінює наявність обставин, що зумовлюють винесення відповідної ухвали, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи та керуючись законом.

Право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28.05.1985, п. 57, cерія А, № 93).

Отже, відповідно до частини 1 статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Тобто, в даному випадку доступ до суду обмежений Законом.

Крім того, підвищення Україною ефективності адміністративного процесу, відповідно до вимог положення підпункту «b» пункту 35 Меморандуму про економічну та фінансову політику (між Україною і міжнародним валютним фондом) згідно з узятими зобов`язаннями, забезпечується подвоєння доходів від судового збору, що підтверджується змінами до Закону України «Про судовий збір», які набули чинності від 01.09.2015.

Зміни до Закону України «Про судовий збір», які призведуть до зменшення надходження державного бюджету від сплати судового збору, будуть наслідком невиконання Україною узятих на себе зобов`язань перед Міжнародним валютним фондом.

Разом з тим, відповідно до вимог частини третьої статті 9 Закону України «Про судовий збір» кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади. Судовий збір є джерелом фінансового забезпечення судової системи із цільовим його спрямовуванням виключно на потреби судочинства.

Статтею 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Суд наголошує на важливості судового збору, як елементу забезпечення незалежності судової влади, що складає основу справедливого і неупередженого правосуддя.

Таким чином, стаття 133 КАС України та стаття 8 Закону України «Про судовий збір» визначає можливість, а не обов`язок відстрочення сплати судових витрат або звільнення від їх сплати, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Стосовно посилання позивача на арешт коштів за виконавчим провадженням, суд зауважує, що з метою реального виконання рішення та заявою стягувача арешт на рахунки боржника був накладений у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів. Жодних належних доказів щодо залишку коштів на поточних рахунках та/або у касі підприємства, а також відсутності інших відкритих рахунків у банках, його представником до матеріалів позовної заяви не надано.

За таких обставин суддя вважає, що заявник не довів наявності обставин та умов, за яких відповідно до приписів ст.133 КАС України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», може бути відстрочено сплату судового збору, відтак, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 про залишення позовної заяви без руху не виконано, недоліки позовної заяви не усунуто.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 № R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Суд звертає увагу, що сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Разом із тим, згідно з рішенням ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, у тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Таким чином доводи позивача в контексті обмеження доступу до суду ухвалою про залишення позову без руху з підстав несплати судового збору, у розумінні практики ЄСПЛ, не є обмеженням доступу до суду.

Згідно із частиною 1 статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту 6 частини 5 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно з резолютивною частиною ухвали про залишення позовної заяви без руху від 24.06.2024 Товариство було попереджено судом, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Копію вказаної ухвали позивач одержав через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 25.06.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Товариство також не скористалось правом на продовження встановленого судом строку на усунення недоліків, у разі його пропуску з поважних причин, наданим статтею 121 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Таким чином, оскільки позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі судді Волинського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 про залишення позовної заяви без руху, тому позовну заяву і додані до неї документи необхідно повернути позивачу.

Керуючись пунктом 1 частини четвертої статті 169, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» до Приватного виконавця Щербакова Ігоря Миколайовича про визнання протиправними та скасування постанов, повернути позивачу без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою і доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя С.Ф. Костюкевич