Справа № 214/2647/24
Суддя: Ковтун Н. Г.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/2647/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 липня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Ковтун Н.Г.

за участі секретаря судового засідання - Фартушної Є.К.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ковалик Марина Федорівна до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №039780, -

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2024 року представник позивача, ОСОБА_2 подала до суду дану позовну заяву відповідно до якої просить: визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №039780 від 21 лютого 2024 року, винесену за розглядом ОСОБА_3 , начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, ОСОБА_1 , шляхом накладення адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,00 гривен. Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті, Код , на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені щодо розгляду справи в суді саме постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №039780 від 21 лютого 2024 року, в розмірі 17 000,00 гривен.

Вимоги обґрунтовані тим, що згідно з постановою в№039780 від 21 лютого 2024 року, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за аб. 3 ч. 1 ст. 60 ЗУ Про автомобільний транспорт за допущення порушення ст. 39 ЗУ Про автомобільний транспорт у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Не погодившись зі вказаною постановою, позивач в порядку ст.287-289 КУпАП оскаржив її до вищестоящого органу (уповноваженої посадової особи), шляхом подачі скарги на яку 28.02.2024 року отримала відмову у задоволенні скарги. Після оскарження в адміністративному порядку вказаної постанови Державної служби України з безпеки на транспорті листом від 21 лютого 2024 року, змушена була звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Позивач не може погодитися з висновками Укртрансбезпеки, викладеними в оскарженій постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу №039780 від 21 лютого 2024 року, в розмірі 17 000,00 гривен, оскільки вважає, що вони суперечать чинному законодавству.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ОСОБА_1 , вважає, що відсутні докази, на підтвердження правомірності винесення щодо неї постанови про застосування адміністративного - господарського штрафу, посилаючись на настпне.

Відповідно до Акту №038165 від 23.01.2024 року, на який міститься посилання в постанові, як на доказ, яким підтверджується вчинення ОСОБА_1 порушення ст. 39 Про автомобільний транспорт містяться відомості відповідно до яких посадова особа ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , старший державний інспектор Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, здійснили перевірку 23.01.2024 року о 11 годині 15 хв. а/д М-30, Стрий-Умань-Дніпро-Ізварене, 916 км+897 м транспортного засобу марки OPEL, легковий-загальний пасажирський, державний номерний знак НОМЕР_1 , за керуванням водія ОСОБА_6 , за перевіркою згідно посвідчення водія НОМЕР_2 від 08.08.2019 року, ОСОБА_1 , зазначена, як власник.

Згідно зазначеного Акту посадовими особами виявлено порушення ст. 39 Про автомобільний транспорт, саме водієм транспортного засобу, ОСОБА_6 , який від надання пояснень відмовився, а саме на момент проведення перевірки документів, відсутність копії договору з замовником послуги, паперової копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.

Абзацом 4 ч.1 ст. 60 Закону №2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Позивач зазначає, що згідно ст.1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону №2344-III автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Позивач, ОСОБА_1 , зауважує, що не має статусу водія, так як ніколи не мала відповідне посвідчення встановленого зразка, жодного разу не керувала транспортними засобами відповідно і 23.01.2024 року в тому числі, відповідно посвідчення є пенсіонером, не зареєстрована, як фізична особа підприємець, навіть в постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу, в графі найменування перевізника, зазначається прізвище, ініціали (ініціал власного імені) фізичної особи підприємця).

Також, Позивач звертає увагу, що Водій ОСОБА_6 , керував транспортним засобом на підставах, які не заборонені законом, а саме відповідно до п. 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року за №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Позивачем зазначено, що при перевірці, водій ОСОБА_6 , надав посвідчення водія, фотокопія надана до позовної заяви.

Статтею 39 Закону №2344-III встановлено перелік документів для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі, зокрема, це: для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України; для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.

Позивач посилається на вимоги закону за змістом яких, автомобільним перевізником може бути як фізична так і юридична особа, яка надає послуги щодо перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами та несе відповідальність у випадку недотримання вимог Закону №2344-III.

Водночас, норми Закону №2344-III не ототожнюють поняття "власник транспортного засобу" та "автомобільний перевізник", оскільки власник автомобіля за певних умов може бути автомобільним перевізником, проте у випадку, якщо автомобільним перевізником є користувач транспортного засобу, а не його власник, відповідальність за Законом №2344-III останній не несе, в розумінні статті.

Аналогічні висновки викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду від 16.04.2015 у справі № K/800/41722/13.

Адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності (ст. 241 ГК України).

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно пункту 4 зазначеного Положення, основними завданнями Укртрансбезпеки, серед іншого, є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Відповідно до підпунктів 2, 15, 27 пункту 5 Положення №103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, серед іншого: державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, регламентується Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Позивач, ОСОБА_1 , наполягає, що не є суб`єктом господарювання, не надає послуги з перевезення пасажирів чи вантажів, згідно акту №038165 від 23.01.2024 року, зазначено керування транспортним засобом водієм ОСОБА_6 , відповідно не несе відповідальність за Законом №2344-III, на підтвердження зазначеного надано витяг з державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців.

Також, Позивач зазначає, що згідно Акту 038165 , щодо виявленого порушення зазначено, що водієм не надано документи, паперову копію протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, який в даному випадку не проводиться щодо категорії автомобіля належного ОСОБА_1 .

За частиною першою статті 35 Закону № 3353-XII транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Відповідно до частини другої цієї статті обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України";

Також Позивач посилається на позицію Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладену в постанові від 25 січня 2023 року по справі № 140/1167/22 провадження № К/990/26742/22, по аналогічній справі відповідно до якої зазначено наступне.

За відсутності документів, передбачених статтею 39 Закону № 2344-III зокрема, в даному випадку ліцензії, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення транспортним засобом, що здійснюються на комерційній основі, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення, зазначених у статті 39 Закону № 2344-III документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.

При цьому Законом № 2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.

У цій справі спірним питанням є можливість застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача як до перевізника.

Варто зазначити, що в розумінні вимог статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Водночас законодавець розмежовує автомобільних перевізників, які повинні мати серед обов`язкових документів ліцензію, оскільки у статті 39 Закону № 2344-III виокремлюється таке поняття як перевезення пасажирів автобусами і легковими автомобілями для власних потреб та у таких осіб відсутнє зобов`язання мати серед переліку документів ліцензію.

У спірних правовідносинах, які склались у цій справі підставою для накладення штрафу, слугувало перевезення 8 пасажирів транспортним засобом без ліцензії, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III.До такого висновку контролюючий орган дійшов з урахуванням акту рейдової перевірки від 23 листопада 2021 року № 312577. Водночас у зазначеному акті перевірки вказано: загальні відомості про транспортний засіб (марка, номерний знак); серія і номер свідоцтва про реєстрацію; дані про водія.При цьому в акті перевірки відсутня інформація про пасажирів як замовників послуг. Також матеріали перевірки не містять пояснень пасажирів.

Верховний Суд звернув увагу, що відеозапис з нагрудної камери інспектора, який доданий суб`єктом владних повноважень як доказ до відзиву, не є інформативним, оскільки не підтверджує ані кількість пасажирів, що зазначена в акті та спірній постанові, тобто 8 осіб, ані ідентифікацію осіб пасажирів. Крім того відеозапис не містить загального виду транспортного засобу, з якого можна було б ідентифікувати маршрут, що зазначений в акті та спірний постанові, тобто маршрут "Київ - Камінь-Каширський", що в сукупності ідентифікувало б транспортний засіб, який ймовірно здійснював перевезення пасажирів на комерційний основі, що, насамперед, також інспектором не з`ясовано, оскільки відсутні пояснення пасажирів з приводу здійснення ними оплати за перевезення.

Також верховний суд зауважив, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Один із принципів адміністративного судочинства, що закріплений у пункті 4 частини третьої статті 2 КАС України, є офіційне з`ясування всіх обставин справи, який полягає в тому, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, в тому числі стосовно виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що передбачено частиною четвертою статті 9 КАС України.

Така активна роль адміністративного суду і сприяє захисту порушених прав та свобод незахищених осіб з боку суб`єкта владних повноважень. На відміну від інших в адміністративному судочинстві тягар доказування покладається на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача. При цьому суб`єкт владних повноважень може посилатися лише на докази, які були покладені в основу оскаржуваної постанови, за винятком випадків, коли він доведе, що вони не були отримані ним до його прийняття з незалежних від нього причин.

Суд встановив, що ОСОБА_1 не зареєстрована як фізична особа-підприємець, доказів зазначеного Відповідачем не надано, на час винесення постанови не керувала транспортним засобом, що підтверджується кту №038165 від 23.01.2024 року та є власником автомобіля "транспортного засобу марки OPEL, легковий-загальний пасажирський, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до Акту №038165 від 23.01.2024 року, на який міститься посилання в постанові, як на доказ, яким підтверджується вчинення ОСОБА_1 порушення ст. 39 Про автомобільний транспорт містяться відомості відповідно до яких посадова особа ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , старший державний інспектор Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, здійснили перевірку 23.01.2024 року о 11 годині 15 хв. а/д М-30, Стрий-Умань-Дніпро-Ізварене, 916 км+897 м транспортного засобу марки OPEL, легковий-загальний пасажирський, державний номерний знак НОМЕР_1 , за керуванням водія ОСОБА_6 , за перевіркою згідно посвідчення водія НОМЕР_2 від 08.08.2019 року, ОСОБА_1 , зазначена, як власник.

Згідно зазначеного Акту посадовими особами виявлено порушення ст. 39 Про автомобільний транспорт, саме водієм транспортного засобу, ОСОБА_6 , який від надання пояснень відмовився, а саме на момент проведення перевірки документів, відсутність копії договору з замовником послуги, паперової копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.

Абзацом 4 ч.1 ст.60 Закону №2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Згідно ст.1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; таксі це - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону №2344-III автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Статтею 39 Закону №2344-III встановлено перелік документів для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі, зокрема, це: для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України; для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.

Отже, за змістом наведених норм, автомобільним перевізником може бути як фізична так і юридична особа, яка надає послуги щодо перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами та несе відповідальність у випадку недотримання вимог Закону №2344-III.

Водночас, норми Закону №2344-III не ототожнюють поняття "власник транспортного засобу" та "автомобільний перевізник", оскільки власник автомобіля за певних умов може бути автомобільним перевізником, проте у випадку, якщо автомобільним перевізником є користувач транспортного засобу, а не його власник, відповідальність за Законом №2344-III останній не несе, в розумінні статті.

Аналогічні висновки викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду від 16.04.2015 у справі № K/800/41722/13.

Суд встановив, що притягуючи позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідач вважав, що ОСОБА_1 , як власник транспортного засобу, є одночасно і автомобільним перевізником.

Відсутність у водія ОСОБА_6 на момент перевірки документів, визначених ст.39 "Про автомобільний транспорт", а саме відсутність копії договору з замовником послуги, паперової копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, стало підставою для притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , а саме накладення штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 "Про автомобільний транспорт".

В акті проведення перевірки від 23.01.2024 року та в постанові про застосування фінансових санкцій від 21.02.2024 року відсутні докази того, що позивач здійснювала перевезення пасажирів; відсутні пояснення пасажирів; укладала угоди на перевезення пасажирів з ОСОБА_6 чи одержувала плату за надані послуги з перевезення пасажирів.

Частиною 2 статті 74 КАС України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин суд констатує, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем порушення, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд враховує, що судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів, які підтверджують надання позивачем послуг з перевезення пасажирів.

За таких обставин позов заявлений обґрунтовано, підтверджений належними доказами, відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 гривен.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ковалик Марина Федорівна до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №039780 -задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову - про застосування адміністративно-господарського штрафу №039780 від 21 лютого 2024 року, винесену за розглядом ОСОБА_3 , начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, ОСОБА_1 , шляхом накладення адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,00 гривен

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211, 20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Г.Ковтун