Справа № 300/4079/24
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" липня 2024 р. справа № 300/4079/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою позовом ОСОБА_1 до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовною заявою до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі, також відповідач, Відділ), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також третя особа, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, пенсійний орган), в якому просить:
- визнати бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №73177949 від 30.10.2023 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо застосування по відношенню до нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 01.12.2019 по даний час, у повному обсязі без обмеження, вимог першого речення частини 7 статті Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ зі змінами - неправомірною;
- зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №73177949 від 30.10.2023, вжити усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі №300/2143/22, що набрало законної сили, відповідно до виконавчого листа №300/2143/22, а саме зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 01.12.2019 у повному обсязі, без обмеження, встановленого першим реченням частини 7 статті Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ зі змінами, у зв`язку із невідповідністю такого обмеження вимогам Конституції України.
Позовні вимоги мотивовані тим, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" допущено протиправну бездіяльність у ВП №73177949 щодо примусового виконання виконавчого листа №300/2143/22 від 30.10.2023, яким, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Міністерством внутрішніх справ України від 12.04.2021 №22/6-1480 і виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії починаючи з 01.12.2019 у повному обсязі без обмеження, встановленого першим реченням частини 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 №2262-ХІІ зі змінами, у зв`язку із невідповідністю такого обмеження вимогам Конституції України. Позивач, на обґрунтування позовних вимог також зазначив, що відповідач листом від 03.05.2024 повідомив позивача, що пенсійний орган на виконання зазначеного вище рішення суду ОСОБА_1 було встановлено розмір пенсії без обмеження її максимальним розміром на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок (станом на 01.12.2019). Позивач переконаний, що такі дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо подальшого, тобто і після 01.12.2019, застосування обмеження пенсії, встановленого першим реченням частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ зі змінами, у зв`язку із невідповідністю такого обмеження вимогам Конституції України, є звичайним невиконанням рішення суду, а відсутність реагування на такі дії ВПВР УЗПВР в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час проведення виконавчих дій у вказаному вище виконавчому провадженні є протиправною бездіяльністю. Крім того, ні в рішенні суду, ні в постанові про відкриття виконавчого провадження не зазначено жодного твердження, що пенсія позивача має бути перерахована та виплачена у повному обсязі без обмеження максимальним розміром тільки станом на дату 01.12.2019.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
Позивач у вказаний строк недоліки позовної заяви усунув, зокрема, долучив заяву про поновлення строку на звернення із позовом до суду.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у щорічній відпустці з 07.06.2024 по 27.06.2024 згідно наказу від 27.05.2024 №87-В.
Ухвалою від 08.07.2024 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та поновлено такий строк, відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з урахування положень статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено судове засідання на 10.07.2024 о 10:30 год.
Відповідач правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористався.
Так, частиною 4 статті 159 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Водночас, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З огляду на те, що відповідачем у встановлений судом строк (з урахуванням часу на пересилання поштової кореспонденції) не надано суду відзив на позов та не повідомлено суд про причини за яких такий відзив не може бути подано, суд кваліфікує неподання відповідачем відзиву на позов, як визнання позову у повному обсязі.
При цьому, суд зауважує про зухвале невиконання відповідачем пункту 7 ухвали суду про відкриття провадження від 01.07.2024 щодо витребування документальних доказів, зокрема, матеріали виконавчого провадження №73177949, що свідчить про відверту неповагу до суду, зловживання своїми процесуальним правами та обов`язками, а також умисне перешкоджання всебічному та об`єктивному розгляду справи.
Суд зазначає, що особливості подання заяв по суті справи в окремих категоріях адміністративних справ визначені статтею 269 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), відповідно до частини 1 якої, у справах, визначених, в тому числі, статтею 287 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). Копії позовної заяви та доданих до неї документів направляються відповідачу й іншим учасникам справи на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - електронною поштою, якщо така відома суду, або надаються для ознайомлення в судовому засіданні (частина друга статті 269 КАС України).
Отже, повідомлення сторін про розгляд даної справи, зокрема визначеної статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено вчасно.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце його проведення були повідомлені належним чином. На адресу суду надійшли клопотання представника відповідача 09.07.2024 та позивача 10.07.2024 про розгляд даної справи без їх участі відповідно. Третя особа правом подання пояснень не скористалась, будь-яких повідомлень про неможливість явки в судове засідання не повідомила.
Частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) встановлено, що неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді першої інстанції. Тому, суд, враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, відповідно до частини 9 статті 205 КАС України визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.
Відповідно до частин 4 статті 229 КАС України фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання Кузенко Н.І.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 287 КАС України, дослідивши і оцінивши докази, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 справа №300/2143/22 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині застосування при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії вимог першого речення частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 №2262-ХІІ зі змінами неправомірними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Міністерством внутрішніх справ України від 12.04.2021 №22/6-1480 і виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії починаючи з 01.12.2019 у повному обсязі без обмеження, встановленого першим реченням частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 №2262-ХІІ зі змінами, у зв`язку із невідповідністю такого обмеження вимогам Конституції України (а.с.11-14).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року - без змін. Таким чином, зазначене рішення, з урахуванням положень частини 2 статті 255 КАС України, набрало законної сили 31.10.2022.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 про роз`яснення судового рішення заяву ОСОБА_2 від 13.03.2023 про роз`яснення судового рішення задоволено частково. Роз`яснено, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі №300/2143/22 діє в часі до моменту внесення законодавчих змін чи іншого нормативно-правового регулювання в частині обмеження (необмеження) пенсії осіб, яким пенсія призначена та виплачується відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 №2262-ХІІ.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2023 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задоволено. Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі №300/2143/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у справі №300/2143/22 відмовлено.
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30.10.2023 відкрито виконавче провадження №73177949 з примусового виконання виконавчого листа №300/2143/22 виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 02.01.2023, про: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Міністерством внутрішніх справ України від 12.04.2021 №22/6-1480 і виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії починаючи з 01.12.2019 у повному обсязі без обмеження, встановленого першим реченням частини 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 №2262-ХІІ зі змінами, у зв`язку із невідповідністю такого обмеження" (а.с.22).
Пунктом 2 резолютивної частин постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 30.10.2023, боржнику вказано про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження стан виконавчого провадження №73177949 "відкрито".
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо виконання рішення суду в частині на належний розмір пенсійної виплати без обмеження максимальним розміром протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтями 129 та 129-1 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII (надалі, також Закон №1404-VIII).
Так, статтею 1 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ).
За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Норми статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII 02.06.2016 також регламентують обов`язковість судових рішень. Так, зокрема, ч. 2 ст. 13 зазначеного законодавчого акта визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Отже, обов`язковість рішень суду являється однією з основних засад судочинства.
Спірні правовідносини виникли з приводу неправомірного, на думку позивача, не забезпечення державним виконавцем дій, спрямованих на забезпечення виконання рішення суду в частині перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 без обмеження максимальним розміром.
Так, частиною 6 статті 26 Закону №1404-VІІІ передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Судом встановлено, що в постанові про відкриття виконавчого провадження №73177949 від 30.10.2023 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області було надано 10-денний строк для виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №300/2143/22.
Проте листом від 10.11.2023 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило Відділ, про добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження №73177949.
В свою чергу, норми Закону №1404-VІІІ передбачають обов`язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Вказане кореспондується також з встановленим нормами статті 18 Закону №1404-VІІІ обов`язком державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
При цьому заходами примусового виконання рішень згідно статті 10 Закону №1404-VІІІ є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентований нормами статті 63 Закону №1404-VІІІ. Так, вказаною законодавчою нормою передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
В свою чергу, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2 статті 63 Закону).
Згідно частини 3 статті 63 Закону №1404-VІІІ виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Незважаючи на передбачений Законом обов`язок перевіряти виконання рішення боржником, в спірних правовідносинах державний виконавець такий у встановлений законодавством спосіб не виконав.
Так, зокрема, судом встановлено, що після отримання означеного листа, передбачених нормами статті 63 Закону, спрямованих на перевірку належності виконання такого, державним виконавцем вжито не було.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, за результатами судового розгляду адміністративної справи №300/2143/22 суд встановив, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", є протиправним, у зв`язку чим зобов`язав відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Міністерством внутрішніх справ України від 12.04.2021 №22/6-1480 і виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії починаючи з 01.12.2019 у повному обсязі без обмеження, встановленого першим реченням частини 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 №2262-ХІІ зі змінами, у зв`язку із невідповідністю такого обмеження вимогам Конституції України.
Частинами 2 та 3 статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Європейський суд з прав людини 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки протилежне суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Так, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області у листі про добровільне виконання рішення суду від 10.11.2023 повідомляє Відділ, що оскільки у рішенні від 07.07.2022 у справі №300/2143/22 судом не визначено порядок проведення перерахунку пенсії, то застосовуються норми законодавства, чинного на час, з якого проводиться перерахунок пенсії, у зв`язку з чим виплату пенсії з 01.12.2022 здійснено у сумі 20 930,00 грн, тобто яка встановлена на дату зобов`язання.
Разом з тим, резолютивна частина рішення від 07.07.2022 у справі №300/2143/22 вказує, що виплата пенсії позивачу у повному обсязі без обмеження проводиться починаючи з 01.12.2019 (тобто визначена тільки початкова дата з якої розпочинається перерахунок і виплата пенсії без обмеження).
Відтак, вказане рішення діє в часі до моменту внесення законодавчих змін (іншого нормативно-правового регулювання) в частині обмеження (необмеження) пенсії осіб, яким пенсія призначена та виплачується відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 №2262-ХІІ.
Так, на виконання рішення від 07.07.2022 у справі №300/2143/22 пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії позивача, проте після перерахунку обмежив пенсію її розміром станом на момент перерахунку.
Вказане підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком за пенсійною справою та листами пенсійного органу від 10.11.2023 та від 30.01.2023.
Суд зауважує про абсурдність обмеження розміру пенсії станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити перерахунок, оскільки підстав для такого обмеження ні пенсійне законодавство, ні рішення суду від 07.07.2022 у справі №300/2143/22 не містить.
Таким чином, вказане свідчить про невиконання в повній мірі судового рішення від 07.07.2022 у справі №300/2143/22, що фактично порушує права позивача на належний розмір пенсійного забезпечення.
Щодо безглуздих та недоречних доводів представника відповідача викладених у клопотанні від 09.07.2024, то по-перше, останнім не дотримано форми та порядку викладу своїх заперечень на позов, позаяк статтею 162 КАС України передбачено відзив на позовну заяву, в якому відповідач викладає свої заперечення проти позову, а по-друге, спірним у цій справі є невиконання рішення суду від 07.07.2022 у справі №300/2143/22 в частині проведеного на виконання цього рішення суду перерахунку та виплати пенсії позивача, як встановлено судом вище, з обмеженням максимального розміру, а не питання виплати доплати за період з 01.12.2019 по 30.11.2022, яка здійснюється за окремою бюджетною програмою та включена в реєстр, виплата за яким буде проведена за наявності фінансування з Державного бюджету.
З огляду на зазначене суд вважає протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень щодо не забезпечення виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 справа №300/2143/22.
Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №73177949 від 30.10.2023 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо застосування по відношенню до нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 01.12.2019 по даний час, у повному обсязі без обмеження, вимог першого речення частини 7 статті Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ зі змінами неправомірною.
Зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №73177949 від 30.10.2023, вжити усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі №300/2143/22, що набрало законної сили, відповідно до виконавчого листа №300/2143/22, а саме зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 01.12.2019 у повному обсязі, без обмеження, встановленого першим реченням частини 7 статті Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ зі змінами, у зв`язку із невідповідністю такого обмеження вимогам Конституції України.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасникам справи рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

відповідач державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, юридична адреса: вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018; адреса для листування: вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76018);

третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Главач І.А.