Справа № 600/6958/23-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/6958/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати їй належної її чоловіку грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2022 рік включно виходячи з розміру грошового забезпечення на 04.06.2022;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в період з 29.01.2020 по 17.07.2022, щодо не проведення перерахунку та доплати розміру грошового забезпечення її загиблого чоловіка їй з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити, розмір грошового забезпечення її загиблого чоловіка з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в період з 29.03.2021 по 04.06.2022, шляхом зарахування на особистий картковий рахунок;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати їй одноразової грошової допомоги належної її загиблому чоловіку в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити їй одноразову грошову допомогу, яка належить її загиблому чоловіку передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати їй грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити їй грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

1.2. Ухвалою суду від 27.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. В обґрунтування позову позивач зазначає, що її загиблий чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходив військову службу за контрактом на посадах осіб офіцерського складу у військовій частині НОМЕР_1 з 29.03.2021 року по 04.06.2022 (дата загибелі).

2.2. В період з 24.02.2022 року по 04.06.2022 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресію Російської Федерації проти України.

2.3. 04.06.2022 року її чоловік загинув під час виконання бойового завдання пов`язаного із захистом Батьківщини у с. Карлівка, Покровського району, Донецької області.

2.4. На день загибелі її чоловік не отримав належні йому компенсаційні та інші виплати, які у подальшому також не були їй виплачені, а саме: грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій; грошове забезпечення її загиблого чоловіка з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, одноразову грошову допомогу належної її загиблому чоловіку в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

2.5. У зв`язку із наведеним позивач просить позов задовольнити у повному обсязі

Позиція відповідача

2.6. До суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача заперечує щодо задоволення позову.

2.7. В обґрунтування такої позиція зазначає, що Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 (далі Порядок №260) визначено те, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця здійснюється виплати саме грошового забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення). Натомість виплату компенсаційних виплат не передбачено.

2.8. При цьому, згідно пункту 14 розділу XXXIV Порядку №260, у період дії воєнного стану в разі смерті військовослужбовця (крім випадків, передбачених пунктами 11 та 15 цього Порядку) додаткова винагорода, встановлена військовослужбовцю на день смерті, виплачується у повному розмірі за весь місяць, в якому військовослужбовець помер.

2.9. З метою виконання положень цієї норми у військовій частині НОМЕР_1 було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2022 №445, яким визначено здійснити виплату належного грошового забезпечення сім`ї ОСОБА_2 .

2.10. Виходячи з наведеного, вважає, що оскаржувані дії військової частини НОМЕР_1 правомірні та у полягають у межах повноважень, а тому вбачається, що дії військової частини НОМЕР_1 були вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства України, жодної бездіяльності чи протиправних дій з боку військової частини НОМЕР_1 допущено не було, а тому, вважає, що відсутні підстави для задоволення наявного у цій справі позову.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи та згідно аргументів сторін судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2022 року №445 підполковника ОСОБА_2 , командира військової частими НОМЕР_2 , який помер « ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку зі смертю з « 04» червня 2022 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Вказаним наказом також визначено:

- виплатити членам сім`ї або близьким родичам загиблого грошову допомогу на поховання в розмірі 11965 гривень (одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень);

- виплатити щомісячну премію в розмірі 140 % посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за період з « 01» по « 30» червня 2022 року;

- виплатити додаткову винагороду сім`ї загиблого у зв`язку із загибеллю, передбачену пунктом І постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану" пропорційно дням участі з "01" по "03" червня 2022 року з розрахунку 100000 гривень за місяць;

- виплатити додаткову винагороду сім`ї загиблою у зв`язку із загибеллю, передбачену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану" пропорційно дням участі і "04" по "30" червня 2022 року і розрахунку 30000 гривень за місяць.

- допомогу на оздоровлення та 2022 рік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницької складу та деяких інших осіб" отримав;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядовою і начальницького складу та деяких інших осіб" за 2022 рік не отримував;

- виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядовою і начальницького складу та деяких інших осіб" у розмірі місячною грошового забезпечення;

- підйомну допомогу у 2022 році не отримував;

- постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався.

3.2. Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 03.10.2016 року ОСОБА_2 мав право на пільги, встановлені для законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

3.3. Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 14.06.2019 року підтверджується, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 .

3.4. ОСОБА_1 звернулася із заявами від 27.02.2023 року та 01.03.2023 року до командира військової частини НОМЕР_1 , згідно яких просила:

- надати інформацію щодо виплати (або не виплати) відповідно до вищезазначених норм Законів грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в період 2016 - 2022 рік включно.

У разі невиплати грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в період 2015 - 2022 рік включно надати довідку - розрахунок про її розмір;

- з 29.03.2021 по 04.06.2022 включно вчинити дії щодо перерахунку, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.0 1.2021 та 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови № 704, для проведення перерахунку грошового забезпечення з 01.02.2021 та 01.02.2022;

- донарахувати та виплатити недоплачені протягом 2021- 2022 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 за 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови № 704;

- у разі невиплати суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови № 704. надати довідку - розрахунок про ЇЇ розмір;

- виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі невиплати одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, просила надати довідку - розрахунок про її розмір;

- нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

3.5. Доказів про надання відповідачем відповіді на подані позивачем заяви сторони суду не надали.

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. У цій справі, в першу чергу, суд вбачає за необхідне зазначити, що позовні вимоги зводяться до досягнення позивачем мети отримати належне, але не виплачене її загиблому чоловіку ОСОБА_2 грошове забезпечення та компенсаційні виплати, а саме: грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій; грошове забезпечення її загиблого чоловіка з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, одноразову грошову допомогу належної її загиблому чоловіку в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

4.2. Отже, при розгляді цієї справи, суд має надати діям відповідача, щодо невиплати вказаних виплат позивачу, оцінку на предмет відповідності чинним нормативно-правовим актам, через призму верховенства права.

4.3. Щодо належного до виплати членам сім`ї грошового забезпечення у разі смерті (загибелі) військовослужбовця, але не отриманого ним до дня смерті (загибелі), суд зазначає наступне.

4.4. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (далі Закон №2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

4.5. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина 2 статті 9 Закону №2011-XII).

4.6. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина 4 статті 9 Закону №2011-XII).

4.7. У свою чергу, механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 (далі Порядок №260, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

4.8. Згідно пункту 1 розділу XXX Порядку №260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

4.9. Пунктом 2 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану (застосовується з 01 лютого 2023 року); допомоги.

4.10. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі №522/2738/17 та від 10.11.2021 року у справі №825/997/17 до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

4.11. Враховуючи вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, суд вирішуючи питання про належні до виплати членам сім`ї грошового забезпечення у разі смерті (загибелі) військовослужбовця, але не отриманого ним до дня смерті (загибелі), приходить до висновку про те, що виплата компенсаційних виплат не входить до переліку видів грошового забезпечення в розумінні пункту 1 розділу XXX Порядку №260.

4.12. На переконання суду, компенсаційні виплати по своїй суті носять персональний характер щодо конкретної особи військовослужбовця. Відповідно їх виплата членам сім`ї такого загиблого військовослужбовця перебуває поза межами правого поля.

4.13. Відтак, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу належної її чоловіку грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2022 рік включно виходячи з розміру грошового забезпечення на 04.06.2022, а також грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

4.14. За вказаних обставин, суд перевірить наявність у позивача права на перерахунок та виплату грошового забезпечення її загиблого чоловіка, а також щодо нарахування та виплати їй одноразової грошової допомоги належної її загиблому чоловіку, оскільки такі виплати охоплені трактуванням пункту 1 розділу XXX Порядку №260.

4.15. Щодо вимоги про перерахунок та виплату позивачу розміру грошового забезпечення її загиблого чоловіка з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року та 01.01.2022 року, суд зазначає наступне.

4.16. Згідно відзиві на позовну заяву представник відповідача наголошує на тому, що підстави для перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року та 01.01.2022 року, відсутні, адже при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, які у даний час перебувають на військовій службі, застосовується в якості розрахункової величини розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який визначений у розмірі 1762 гривні.

4.17. Однак суд не погоджується з такими доводами та вважає їх необґрунтованими.

4.18. Так, відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі Постанова №704), яка набрала чинності з 01.03.2018 року, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

4.19. Крім того зазначеною постановою Кабінету Міністрів України встановлено, що надбавка за особливості проходження служби в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, порядок та умови виплати якої визначається керівниками державних органів залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою (абзац четвертий підпункту 1 пункту 5); надбавка за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу (пункт 6); надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення (підпунктом 2 пункту 5).

4.20. Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі Постанова №103) перерахунку підлягають пенсії, призначені згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.

4.21. У свою чергу, пунктом 4 Постанови КМУ № 704 (у редакції, чинній на момент її прийняття) було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

4.22. Однак, пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі Постанова №103) внесено зміни до пункт 4 Постанови №704 та викладеного його такій редакції:

4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

4.23. Суд звертає увагу, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

4.24. Беручи до уваги викладене, з 29.01.2020 року, тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18, пункт 6 Постанови КМУ № 103 втратив чинність та була відновлена дія пункту 4 Постанови КМУ № 704 у первісній редакції, тобто в редакції, що передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

4.25. Тобто, з 29.01.2020 року відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у редакції, яка запроваджувала у якості однієї із величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою і військовим званням - мінімальний розмір заробітної плати.

4.26. Проте, визнання Шостим апеляційним адміністративним судом протиправним та скасування пункту 6 Постанови № 103 не впливає на застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, з огляду на наступне.

4.27. Так, суд звертає увагу на те, що пунктом 3 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ, який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

4.28. При цьому, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 року у справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме п.3 розд. ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

4.29. Оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови №704, суд не вбачає правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

4.30. Такий висновок також відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справах № 240/11952/19; № 200/3774/20-а; №200/3757/20-а, від 14.04.2021 у справі №240/12309/20, від 27.05.2021 у справі №520/5794/2020.

4.31. Натомість, суд зазначає, що Закон України від 05.10.2000 року № 2017-III Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії (далі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

4.32. У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).

4.33. Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

4.34. При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

4.35. Суд зазначає, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

4.36. Так, під умовами слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії.

4.37. Під порядком розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.

4.38. Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.

4.39. Відтак, суд вважає, що зазначення у пункті 4 Постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.

4.40. Разом з цим, суд наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

4.41. При цьому, суд зазначає, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 року № 2629-VIII Про Державний бюджет України на 2019 рік було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

4.42. У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 року № 294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 рік, відповідно, не містить.

4.43. Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 року - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

4.44. У справі Кечко проти України (заява № 63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

4.45. Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

4.46. Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

4.47. Отже, з огляду на визначені в частині 3 статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01.01.2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу - Законам № 294-ІХ, № 1082-IX, № 1928-IX із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

4.48. Суд зазначає, що у справі, яка розглядається право ОСОБА_2 (загиблого чоловіка позивача) на перерахунок грошового забезпечення, розрахованого відповідно до Постанови №704 із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний коефіцієнт згідно додатками Постанови №704, обумовлено підвищенням розміру грошового забезпечення військовослужбовців через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

4.49. Суд враховує, що прожитковий мінімум для працездатних осіб:

- станом на 01 січня 2018 року встановлений в розмірі 1762,00 грн. (стаття 7 Закону України від 07.12.2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік");

- станом на 01 січня 2019 року встановлений в розмірі 1921 грн. (стаття 7 Закону України від 23.11.2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік»);

- станом на 01 січня 2020 року встановлений в розмірі 2102,00 грн. (стаття 7 Закону України від 14.11.2019 року № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік");

- станом на 01 січня 2021 року встановлений в розмірі 2270,00 грн. (стаття 7 Закону України від 15.12.2020 року № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік»);

- станом на 01 січня 2022 року встановлений в розмірі 2481,00 грн. (стаття 7 Закону України від 02.12.2021 року № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік»).

4.50. Отже, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 року є меншим, ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2020 року, на 01.01.2021 року та на 01.01.2022 року.

4.51. За таких обставин, суд зазначає, що право ОСОБА_2 (загиблого чоловіка позивача) на обрахунок грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення, розрахованих із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року є беззаперечним, оскільки обумовлене підвищенням прожиткового мінімуму та, відповідно, зміною грошового забезпечення на підставі пункту 4 Постанови №704.

4.52. Вирішуючи цей спір судом враховані правові висновки щодо застосування норм права у схожих правовідносинах, що викладені у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21, де Верховним Судом досліджувалося питання оформлення оновленої довідки про розмір грошового забезпечення у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії, призначених згідно Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

4.53. Таку ж позицію підтримано Верховним Судом у постанові від 19.10.2022 року у справі № 400/6214/21 та Сьомим апеляційним адміністративним судом у постановах від 06.07.2023 року у справі №600/3593/22-а, від 09.09.2023 року у справі №600/1163/23-а, від 24.11.2023 року у справі №600/1937/23-а.

4.54. Як було зазначено вище, 30.08.2017 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №704, яка набрала чинності 01.03.2018 року та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

4.55. Таким чином, суд наголошує на тому, що через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, виникли підстави для обчислення грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

4.56. При цьому, суд повторно звертає увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

4.57. Підсумовуючи, суд констатує те, що у спірних правовідносинах, позивач, як дружина загиблого ОСОБА_2 , у силу пункту 1 розділу XXX Порядку №260 має право на отримання належного, але не отримане її загиблим чоловіком до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення, розраховане із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року.

4.58. Щодо періоду, за який належить перерахувати грошове забезпечення ОСОБА_2 , то суд зазначає, що у зміст позовних вимог не відповідає їх обґрунтуванню у позовній заяві. Так, позивач просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не проведення перерахунку та доплати розміру грошового забезпечення її загиблого чоловіка в період з 29.01.2020 року по 17.07.2022 року. Однак, у позовній заяві вказує про те, що її загиблий чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходив військову службу за контрактом на посадах осіб офіцерського складу у військовій частині НОМЕР_1 з 29.03.2021 року по 04.06.2022 (дата загибелі).

4.59. Натомість, згідно відомостей військового квитка ОСОБА_2 НОМЕР_5 , ОСОБА_2 призначений командиром військової частини НОМЕР_2 наказом АДРЕСА_1 від 18.03.2021 року.

4.60. У свою чергу, ОСОБА_2 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю з « 04» червня 2022 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2022 року №445.

4.61. Суд наголошує, що документування проходження військової служби як і виплата грошового забезпечення належить до виключних (дискреційних) повноважень відповідача, як роботодавця.

4.62. Відтак, враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, закріплені статтею 245 КАС України, та неправомірність бездіяльності відповідача у вищевказаній частині, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу належного, але не отриманого її загиблим чоловіком ОСОБА_2 за період служби у Військовій частини НОМЕР_1 до дня смерті (загибелі) грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, розрахованих із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

4.63. Щодо вимоги позивача про нарахування та виплату їй одноразової грошової допомоги належної її загиблому чоловіку в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд зазначає наступне.

4.64. Так, у цій частині позиція відповідача полягає у тому, що виплата оскаржуваної грошової допомоги проводиться виключно під час звільнення з військової служби і виключно за окремих підстав. Жодним правовим актом не передбачено виплату згаданої грошової допомоги у разі смерті (загибелі) військовослужбовця.

4.65. Нормативне регулювання у цій частині спору полягає у наступному.

4.66. Згідно абзацу 1 частини 2 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України Про розвідку, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

4.67. У свою чергу, абзацом 2 частини 2 статті 15 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

4.68. Аналогічні положення щодо виплати військовослужбовцям, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, одноразової грошової допомоги містить пункт 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (далі Постанова №393), а саме військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

4.69. Окрім цього, дана виплата передбачена розділом XXXII Порядку №260.

4.70. Зокрема, пунктом 1 розділу XXXII Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

4.71. Згідно пунктів 2 та 3 розділу XXXII Порядку №260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

4.72. Системний аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення обумовлена сукупністю обставин, а саме безпосереднім фактом звільнення, а також підставою звільнення (як то за станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів тощо). Відповідно, вирішення питання про виплату такої грошової допомоги можливе саме за наявності сукупності таких обставин.

4.73. Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2022 року №445 підполковника ОСОБА_2 , командира військової частими НОМЕР_2 , який помер « ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку зі смертю з « 04» червня 2022 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

4.74. Тобто, виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення обумовлено його загибеллю, а не звільненням, що виключає саму можливість нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні.

4.75. Відповідно, у спірних правовідносинах, у позивача, як дружина загиблого ОСОБА_2 , відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги у разі звільнення, як складової грошового забезпечення згідно пункту 1 розділу XXX Порядку №260.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

5.2. Відповідачем не доведено суду правомірність своєї бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу належного, але не отриманого її загиблим чоловіком ОСОБА_2 до дня смерті (загибелі) грошового забезпечення, розрахованого із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року (у спірному випадку станом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року та 01.01.2022 року), згідно пункту 1 розділу XXX Порядку №260.

5.3. Натомість, в іншій частині позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

5.4. Таким чином, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що зазначений позов підлягає задоволенню частково з підстав викладених у його мотивувальній частині.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

6.2. У цій справі позивач не сплачував судовий збір, оскільки звільнена від нього відповідно до Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року, №3674-VI. Доказів понесення інших судових витрат суду надано не було. Таким чином, суд не присуджує та не стягує у цій справі судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 належного, але не отриманого її загиблим чоловіком ОСОБА_2 , за період служби у Військовій частини НОМЕР_1 до дня смерті (загибелі), грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, розрахованих із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належного, але не отриманого її загиблим чоловіком ОСОБА_2 , за період служби у Військовій частини НОМЕР_1 до дня смерті (загибелі), грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, розрахованих із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Суддя О.В. Анісімов