Справа № 140/6179/24
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6179/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській про визнання відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 27 березня 2024 у проведенні виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 в розмірі пенсії за віком та зарахування стажу роботи до пільгового протиправною, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком з урахуванням даного страхового пільгового підземного стажу та отриманих доходів (заробітної плати) при обчисленні розміру пенсії з дати звернення відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», зарахувавши до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 періоди: з 6 травня 2004 року по 14 жовтня 2005 року строкова військова служба, з 8 квітня 2014 року по 6 квітня 2015 року військова служба в особливий період, з 25 лютого 2022 року по 3 серпня 2023 року військова служба в особливий період, з 1 січня 2020 року по серпень 2022 року прохідником ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», з 7 серпня 2023 року по 15 січня 2024 року прохідником ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля».

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 18 січня 2024 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області та отримує пенсію по інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням.

Після призначення пенсії за віком позивачу стало відомо, що відповідачем було зарахованого до пільгового стажу за Списком №1 17 років 2 місяці 20 днів (пільговий стаж роботи з повним робочим днем під землею). Повний страховий стаж згідно рішення про перерахунок пенсії становить 53 роки 3 місяці 13 днів.

До пільгового страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 1 січня 2020 року серпень 2022 року, та з 7 серпня 2023 року по 15 січня 2024 року прохідником ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля».

Також до страхового пільгового підземного стажу не було зараховано період проходження строкової військової служби з 6 травня 2004 року по 14 жовтня2005 року, з 8 квітня 2014 року по 4 квітня 2015 року військова служба у особливий період, з 25 лютого 2022 року по 3 серпня 2023 військова служба в особливий період.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку стажу та пенсії, просив зарахувати до пільгового стажу вище вказані періоди роботи та виплачувати пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, та у відповідності до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», у зв`язку з тим, що він має 53 роки 3 місяці 13 днів страхового стажу та з них 15 років пільгового підземного стажу (з врахуванням часу перебування на інвалідності).

27 березня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області відмовило у проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків за спірні періоди роботи.

Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними, оскільки за спірні періоди роботи із його заробітної плати утримувались суми страхових внесків, у трудовій книжці містяться усі необхідні записи, які містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, а тому відповідач неправомірно не зараховує до пільгового підземного стажу зазначені періоди трудової діяльності.

З довідки про заробітну плату позивача вбачається, що із його заробітної плати утримувались суми страхових внесків і він не може нести відповідальність за відсутність у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату єдиного соціального внеску.

Також, оскільки ОСОБА_1 призвано на строкову військову службу та військову службу в особливий період, та на момент призову позивач працював на посаді гірника підземного, прохідника та виконував підземні роботи в шахті ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», тому наявні правові та фактичні підстави для зарахування періодів військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З врахуванням викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, а також зазначено, що судовий розгляд справи необхідно проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В наданий судом строк відповідач відзиву на позов не надав.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд зазначає наступне.

З 18 січня 2024 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області та отримує пенсію по інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням.

Після призначення пенсії за віком позивачу стало відомо, що відповідачем було зарахованого до пільгового стажу за Списком №1 17 років 2 місяці 20 днів (пільговий стаж роботи з повним робочим днем під землею). Повний страховий стаж згідно рішення про перерахунок пенсії становить 53 роки 3 місяці 13 днів.

До пільгового страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 1 січня 2020 року серпень 2022 року, та з 7 серпня 2023 року по 15 січня 2024 року прохідником ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля».

Також до страхового пільгового підземного стажу не було зараховано період проходження строкової військової служби з 6 травня 2004 року по 14 жовтня2005 року, з 8 квітня 2014 року по 4 квітня 2015 року військова служба у особливий період, з 25 лютого 2022 року по 3 серпня 2023 військова служба в особливий період.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку стажу та пенсії, просив зарахувати до пільгового стажу вище вказані періоди роботи та виплачувати пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, та у відповідності до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», у зв`язку з тим, що він має 53 роки 3 місяці 13 днів страхового стажу та з них 15 років пільгового підземного стажу (з врахуванням часу перебування на інвалідності).

27 березня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області відмовило у проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків за спірні періоди роботи.

Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058- IV (далі - Закон №1058-IV).

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до статті 33 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Як передбачає абзац перший частини першої статті 28 Закону №1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Отже, право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком мають, зокрема, непрацюючі чоловіки, яким встановлено ІІІ групу інвалідності і страховий стаж яких становить 35 років.

Крім того, статтею 24 вище вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмір 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має 53 роки 3 місяці 13 днів повного страхового стажу, тому має право на виплату пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком.

Щодо періоду роботи з 1 січня 2020 року серпень 2022 року, та з 7 серпня 2023 року по 15 січня 2024 року прохідником ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону №1058-IV з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється персоніфікований облік.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року (частина третя статті 24 Закону №1058-IV застосовується з 01 жовтня 2017 року).

Згідно із частиною першою статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до частини 5 статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Частиною 6 статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

Частиною 9 статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.

Частина 10 цього Закону передбачає: якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 12 Закону визначено: страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Крім того, згідно із частиною шостою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (з наступними змінами та доповненнями) за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Вказаний висновок кореспондується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №482/434/17.

Із довідки про заробітну плату позивача вбачається, що із його заробітної плати утримувались суми страхових внесків і він не може нести відповідальність за відсутність у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату єдиного соціального внеску.

Щодо проходження строкової військової служби з 6 травня 2004 року по 14 жовтня 2005 року, з 8 квітня 2014 року по 4 квітня 2015 року військова служба у особливий період, з 25 лютого 2022 року по 3 серпня 2023 року військова служба під час воєнного стану суд зазначає таке.

Згідно з ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788, до стажу роботи зараховується також, зокрема, в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Статтею 57 Закону № 1788 встановлено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

За змістом ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З огляду на частину шосту статті 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є видом військової служби.

Статтею 6 Закону №2232 визначено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому зарахування періодів проходження військовослужбовцями військової служби до страхового стажу не ставиться в залежність від сплати страхових внесків під час проходження військової служби.

Так, згідно із записами військового квитка серії НОМЕР_1 позивач 6 травня 2004 року призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину. 14 жовтня 2005 року позивач на підставі наказу МОУ від 10 серпня 2005 року №489 звільнений (демобілізований) в запас.

8 квітня 2014 року позивач на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 призваний у Збройні Сили України по частковій мобілізації.

4 квітня 2015 року позивач на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №77-04.04.2015 та Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 звільнений (демобілізований) у запас.

25 лютого 2022 року позивач на підставі наказу Верховного ГК ЗСУ від 22 лютого 2022 року №2 «Про призов резервістів» призваний у Збройні Сили України на військову службу в особливий період.

3 серпня 2023 року позивач на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_3 №225 від 3 серпня 2023 року був звільнений (демобілізований) в запас.

Згідно із записами трудової книжки позивача позивач у періоди з 6 травня 2004 року по 14 жовтня 2005 року, з 8 квітня 2014 року по 6 квітня 2015 року, з 25 лютого 2022 року по 3 серпня 2023 року працював гірником підземним, прохідником ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля». Також у трудовій книжці містяться записи про проходження позивачем військової служби.

Отже, оскільки ОСОБА_1 призвано на строкову військову службу та військову службу в особливий період, та на момент призову позивач працював на посаді гірника підземного, прохідника та виконував підземні роботи в шахті ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», тому наявні правові та фактичні підстави для зарахування періодів військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, враховуючи вище наведені нормативно-правові акти, відповідач неправомірно не зараховував ОСОБА_1 до пільгового підземного стажу спірні періоди роботи та час проходження військової служби. У трудовій книжці та військовому квитку, які були надані відповідачу наявні усі необхідні записи, дані записи виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, а також враховуючи вимоги статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 27 березня 2024 у проведенні виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 в розмірі пенсії за віком та зарахування стажу роботи до пільгового протиправною, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком з урахуванням даного страхового пільгового підземного стажу та отриманих доходів (заробітної плати) при обчисленні розміру пенсії з дати звернення відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», зарахувавши до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 періоди: з 6 травня 2004 року по 14 жовтня 2005 року строкова військова служба, з 8 квітня 2014 року по 6 квітня 2015 року військова служба в особливий період, з 25 лютого 2022 року по 3 серпня 2023 року військова служба в особливий період, з 1 січня 2020 року по серпень 2022 року прохідником ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», з 7 серпня 2023 року по 15 січня 2024 року прохідником ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля».

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 968,96 грн., що підтверджуються квитанцією від 13.06.2024 (а.с.6).

Щодо заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 7000,00 грн., то суд приходить до таких висновків.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається із доданих письмових доказів, а саме: договору про надання правничої допомоги від 20.05.2024; квитанції до прибуткового касового ордеру №34 від 06.06.2024, адвокатом було надано послуги ОСОБА_1 на суму 7000,00 грн.

З договору про надання правничої допомоги від 20.05.2024 слідує, що вартість послуг, наданих адвокатом Ващуку Р.В. на суму 7000,00 грн. включають підготовку позовної заяви.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Атрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.

Крім того, як встановлено частинами другою, третьою статті 30 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін, ціни позову та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, зокрема, відсутності юридичного супроводу адвоката в суді у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні), суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 7000,00 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, а також те, що послуги щодо вивчення матеріалів та законодавства, збирання доказів охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 2000,00 грн., а решту витрат повинен понести позивач.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в загальній сумі 2968,96 грн., що складаються із суми судового збору та витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 27 березня 2024 у проведенні виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1 в розмірі пенсії за віком та зарахування стажу роботи до пільгового визнати протиправною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком з урахуванням даного страхового пільгового підземного стажу та отриманих доходів (заробітної плати) при обчисленні розміру пенсії з 27.03.2024 відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», зарахувавши до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 періоди: з 6 травня 2004 року по 14 жовтня 2005 року строкова військова служба, з 8 квітня 2014 року по 6 квітня 2015 року військова служба в особливий період, з 25 лютого 2022 року по 3 серпня 2023 року військова служба в особливий період, з 1 січня 2020 року по серпень 2022 року прохідником ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», з 7 серпня 2023 року по 15 січня 2024 року прохідником ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 2968,96 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826).

Суддя В.Д. Ковальчук