Справа № 592/9430/24
Суддя: Костенко В. Г.
Дата ухвалення: 2024-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 592/9430/24
Провадження № 2-а/592/105/24
УХВАЛА

10 липня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми під головуванням судді Костенко В.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури ВО КМР (КМДА) про скасування постанови інспектора з паркування у справі про адміністративне правопорушення ,

ВСТАНОВИВ :

25.05.2024 позивач поштою звернувся з позовною заявою й просив поновити строк оскарження постанови у справі про адміністративні правопорушення, скасувати постанову інспектора з паркування серії 1КІ № від 17.07.2023 та скасувати постанову Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Суми) №АСВП 73318672 про примусове стягнення коштів, повернути стягнуті кошти, стягнути судові витрати.

Заява не відповідала вимогам п. 2, п. 5 ч. 2 ст. 160, ч. 1 - ч. 4 ст. 161, ч. 6 ст. 161, 79, 94 КАС України, всупереч яким, позивач не зазначив назву відповідача, його ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, обставини у обґрунтування позову щодо постанови державної виконавчої служби, докази на їх підтвердження тощо. Також подав копії доказів не засвідчених власним підписом з датою такого посвідчення. Не подано клопотання про поновлення строку на оскарження постанови державної виконавчої служби.

Ухвалою суду від 10.06.2024 позовну заяву було залишено без руху та запропоновано усунути зазначені недоліки.

02.07.2024 від позивача надійшла нова позовна заява у якій просив поновити строк оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки серії 1КІ № від 17.07.2023 й скасувати цю постанову інспектора з паркування. Позову до виконавчої служби вже не заявляв.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що його безпідставно притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КпАП України через порушення п. 15.9Д ПДР, тобто правил зупинки транспортного засобу. Таким чином вбачається, що постанова винесена по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом про скасування постанови у справи про адміністративне правопорушення позивач зазначає, що 17.07.2023 відносно нього складено постанову за те, що порушив правила зупинки транспортного засобу. Постанову отримав лише 04.08.2023, оскільки вона була направлена за зареєстрованим місцем проживання у м.Суми, а не місцем фактичного проживання у м.Києві. 05.08.2023 подав скаргу на ім`я директора Департаменту транспортної інфраструктури ВО КМР (КМДА). Відповіді не отримав, а тому 31.08.2023 направив повторну скаргу. 06.09.2023 йому повідомили, що постанова має бути оскаржена у судовому порядку. 10.09.2023 позивач подав адміністративний позов до Київського окружного адміністративного суду. 28.02.2024 отримав ухвалу суду від 22.02.2024 у справі №320/3250/24 якою його позов переданий до Ковпаківського районного суду м.Суми. 20.04.2024 позивач отримав копію ухвали судді Ковпаківського районного суду м.Суми про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі вказані недоліки заяви, зокрема пропонувалося сплатити судовий збір. На виконання ухвали подав нову позовну заяву 23.04.2024. 22.05.2024 отримав копію ухвали якою його позовну заяву було повернуто. 24.05.2024 подав нову заяву після сплати судового збору.

Ухвалою суду від 03.07.2024 вказані причини пропуску звернення до адміністративного суду визнані неповажними та через це позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу у п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути зазначені недоліки.

При постановленні ухвали 03.07.2024 суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 289 КпАП України скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Згідно частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відтак строк звернення до адміністративного суду спливав 14 серпня 2023 року, тобто через десять днів після отримання постанови 04 серпня 2023 року.

Для вирішення поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду враховано правові висновки Верховного Суду.

Зокрема Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2021 року у справі №823/2363/18, досліджуючи питання поважності причин строку звернення до суду, дійшов висновку, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Разом з цим, Верховний Суд у зазначеній постанові звертав увагу, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Згадані позивачем обставини не перешкоджали йому звернутися у визначений законом строк до суду. Ці обставини виникли з волі позивача, адже він свідомо не використав спосіб судового захисту права, а скористався іншим позасудовим порядком. Обставини пропуску строку звернення до адміністративного суду не підтверджувалися належними і допустимими доказами. Тобто не існувало обставин які унеможливлювали звернення до суду з адміністративним позовом. Ураховуючи наведену вище правову позицію Верховного Суду вбачалося, що відсутня сукупність одночасних умов які є підставою для поновлення строку. Зокрема відсутня перша умова, щодо об`єктивних перешкод звернення до суду. Відтак не було законних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

09.07.2024 позивач подав новий адміністративний позов у якому заявив клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, надав інші докази у обґрунтування позовних вимог. Разом з цим обставини у обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення не змінилися. Позивач надав докази вручення скарги у позасудовому порядку тощо, описав своє бачення вказаних причин. Також вказав, що не знав про те, що можна оскаржити постанову до суду.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З нової заяви вбачається, що позивач зазначив обставини у обґрунтування поважності причин пропуску строку причини, які вже визнані судом неповажними ухвалою від 03.07.2024, що наведені вище. Про інші причини позивач не повідомляє.

Щодо твердження позивача про те, що він не знав про судовий порядок оскарження постанови слід зазначити наступне.

Положеннями ст. 288 КпАП України визначений порядок оскарження постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зокрема згідно п. 4 ч. 1 цієї статті визначено, що постанову інспектора з паркування про накладення адміністративного стягнення (частини перша, третя та шоста статті 122, частини перша, друга та восьма статті 152-1 цього Кодексу) - в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.

З оскаржуваної постанови вбачається, що порядок оскарження постанови роз`яснений. Постанова містить посилання на зазначені положення п. 4 ч. 1 ст. 288 КпАП. Порядок оскарження постанови викладений зрозуміло, логічно та послідовно.

У своїх правових позиціях Верховний суд неодноразово зазначив, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Також існує презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) - кожен вважається таким, що знає закони.

Правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в ч. 1 ст. 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в ч. 2 ст. 68 Конституції України.

З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Сутяжник проти росії», п. 38).

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує:

1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки;

2) поведінку заявника;

3) поведінку державних органів;

4) перевантаження судової системи;

5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Загалом, згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Однак Верховний Суд безальтернативно вказує, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Зі змісту заявленого позову, копії оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу належно забезпечено право на оскарження постанови у судовому порядку. Роз`яснені відповідні положення закону. Проте він своєчасно не скористався своїм правом. З урахуванням наведених вище правових позицій та висновків вбачається, що у позивача не було обставин які перешкоджали йому звернутися своєчасно до суду. Вказані позивачем причини пропуску строку є неповажними.

Ураховуючи наведене вбачається, що позивач не усунув недоліків заяви, не навів причин поважності пропуску строку. Вказані підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

На підставі зазначеного у сукупності слід визнати неповажними причини пропуску звернення до адміністративного суду, а тому згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України позовну заяву слід повернути.

Повернення позовної заяви не є перешкодою у доступі до суду, а наслідком пропуску строку звернення до суду з причин які судом визнані неповажними.

Керуючись ч. 2 ст. 123 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Визнати неповажними причини пропуску звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 з позовом до Департаменту транспортної інфраструктури ВО КМР (КМДА) про скасування постанови інспектора з паркування у справі про адміністративне правопорушення .

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури ВО КМР (КМДА) про скасування постанови інспектора з паркування у справі про адміністративне правопорушення .

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня її складання.

Суддя В.Г. Костенко