Справа № 206/1211/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2024 рокуСправа №206/1211/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
07.03.2024 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі заступника начальника відділу Тичинської Олени Олександрівни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області, які виразились у неперевірці сплаченого ОСОБА_1 штрафу на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС №7493908 від 09.08.2023, що призвело до направлення даної постанови на примусове виконання і подвійного стягнення штрафу;
- визнати протиправними дії Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі заступника начальника відділу Тичинської Олени Олександрівни, які виразились у неперевірці повноважень начальника ВАП Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Агапцева Вадима при поданні заяви про відкриття виконавчого провадження;
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №74249510 від 22.02.2024, винесену заступником начальника відділу Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинською Оленою Олександрівною;
- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 26.04.2024, винесену заступником начальника відділу Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинською Оленою Олександрівною в межах виконавчого провадженя ВП №74249510;
- визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 22.02.2024, винесену заступником начальника відділу Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинською Оленою Олександрівною в межах виконавчого провадження ВП №74249510;
Крім того, у позовній заяві позивач просить поновити строк звернення до адміністративного суду.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.03.2024 справу №206/1211/24 передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
01.05.2024 матеріали справи №206/1211/24 надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №206/1211/24 призначено до розгляду судді Царіковій О.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом. Прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження у справі, останню призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Цією ж ухвалою встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву до 28.05.2024, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача та зобов`язано Самарський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №74249510 до 28.05.2024.
У судове засідання, призначене на 11.06.2024, позивач та представник позивача не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, надали до суду клопотання про відкладення розгляду справи.
Представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Представник Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та копії матеріалів виконавчого провадження до суду не надав.
Частиною першою статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначені особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі), суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Фіксування судового засідання відповідно до ст. 229 КАС України не здійснювалося, тому, керуючись приписами п. 10 ч. 1 ст. 4 та ч. 9 ст. 205 КАС України розгляд адміністративного позову судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 та ч. 9 ст. 205 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що інспектором УПП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Кузменко Сергієм Олеговичем винесено постанову серії ЕАС №7493908 від 09.08.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Зі змісту зазначеної вище постанови судом встановлено наступне:
особа, щодо якої розглядається справа: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , посвідчення водія НОМЕР_7 ;
транспортний засіб (марка, модель, реєстраційний номер, належність): Hyundai H200 AE3107MC ОСОБА_4 ;
час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення: 09.08.2023, 19:30:41, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 193; водій керував транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п. 2.1. ґ ПДР відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;
стаття, частина статті КУпАП: ст. 126 ч. 1;
прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу: накласти штраф 425 грн. На підставі статті 307, ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати порушником штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу 850 грн.
Зазначений супровідний лист підписаний начальником ВАП Вадимом Агапцевим. У додатках до вказаного листа зазначено: постанова у справі про адміністративне правопорушення.
22.02.2024 заступником начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинською Оленою Олександрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74249510 з примусового виконання постанови серії ЕАС №7493908 від 09.08.2023.
Також, у рамках виконавчого провадження №74249510 відповідачем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 22.02.2024 на суму 269,00 грн, а також постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 85,00 грн.
26.02.2024 у рамках виконавчого провадження №74249510 заступником начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинською Оленою Олександрівною винесено постанову про арешт коштів боржника у межах загальної суми стягнення 1204,00 грн.
28.02.2024 у рамках виконавчого провадження №74249510 заступником начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинською Оленою Олександрівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання) та припинено чинність арешту майна боржника.
Не погодившись із правомірністю винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів боржника, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з підстав сплати позивачем штрафу до моменту відкриття виконавчого провадження, та вважаючи протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області, які виразились у неперевірці сплаченого штрафу, та дії Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), які виразились у неперевірці повноважень начальника ВАП Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Агапцева Вадима при поданні заяви про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 00.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону України №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Частина перша статті 5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини першої статті 26 Закону України №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 18 Закону України №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Порядок прийняття постанов про адміністративні правопорушення, набрання ними законної сили, їх оскарження, тощо, передбачені нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Так, частиною першою статті 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.
Згідно з ч. 2 ст. 287 КУпАП постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 3 частини 1 статті 288 КУпАП визначено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Частина перша статті 291 КУпАП визначає, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу (ч. 2 ст. 291 КУпАП).

У відповідності до ч. 2 ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч. 2 ст. 299 КУпАП).

Згідно ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Частиною 2 статті 300-1 КУпАП визначено, що у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частинах першій та другій статті 14-2 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

Згідно ч. 3 ст. 300-1 КУпАП у разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Відповідно до частин першої, другої статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Проаналізувавши зміст наведених норм у їх взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання через п`ятнадцять днів з дня вручення особі такої постанови та у разі несплати особою штрафу, та не оскарження вказаної постанови.

Якщо постанову про накладення штрафу було оскаржено відповідною особою, на яку накладено штраф, таку постанову може бути направлено для примусового виконання, не раніше ніж через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Тобто законодавством чітко визначено, що постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, у випадку їх оскарження, не можуть бути направлені на примусове виконання до завершення процедури оскарження та раніше ніж через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що постанову серії ЕАС №7493908 від 09.08.2023 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, останнім отримано 09.08.2023, про що свідчить підпис у постанові.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту оскарження позивачем винесеної щодо нього постанови. Таким чином, граничний термін сплати позивачем штрафу до 24.08.2023 включно. Відповідно, в силу частин першої, другої статті 308 КУпАП стягувач мав достатні підстави для надсилання для примусового виконання до органу державної виконавчої служби постанови про накладення штрафу у подвійному розмірі такого штрафу.

Матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку з тим, що позивачем у добровільному порядку штраф сплачений не був, Управлінням патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України виконавчий документ постанову серії ЕАС №7493908 від 09.08.2023 було звернуто до примусового виконання.

21.09.2023 Управлінням патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України направлено до Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заяву про примусове виконання постанови серії ЕАС №7493908 від 09.08.2023.

З огляду на викладене, суд зауважує, що Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України не порушено права позивача шляхом направлення постанови про накладення адміністративного стягнення до примусового виконання і подвійного стягнення штрафу, оскільки позивачем штраф не сплачено протягом п`ятнадцяти днів, відведених КУпАП для сплати такого штрафу поза порядком примусового виконання. Відтак, позовні вимоги, звернуті позивачем до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задоволенню не підлягають.

Разом з тим, частиною 1 статті 16 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Частинами 3, 4 вказаної статті визначено, що представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи.

Представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

Разом з тим, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02.04.2012 за №489/20802, у пункті 10 Розділу ІІ визначено, що повноваження представників сторін, які беруть участь у виконавчому провадженні, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують право представництва юридичної особи (документом про призначення керівником юридичної особи тощо). Документи, що посвідчують повноваження представників, повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Суд зазначає, що у випадку реалізації стороною виконавчого провадження права на пред`явлення виконавчого документа на виконання, подання заяви про повернення без виконання виконавчого документа, отримання присудженого майна чи стягнутих сум через представника виконавець перевіряє, чи обумовлені у довіреності повноваження представника на здійснення таких дій.

Документи, що посвідчують повноваження представників, повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

З матеріалів справи судом встановлено, що заяву про примусове виконання (супровідний лист від 21.09.2023 №19263/41/32/2023) подано в інтересах Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Як вже було встановлено судом, заява стягувача про примусове виконання постанови підписана начальником ВАП Вадимом Агапцевим.

При цьому, в додатках до заяви про примусове виконання (супровідний лист від 21.09.2023 №19263/41/32/2023) зазначено: «Постанова у справі про адміністративне правопорушення».

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази на підтвердження того, що до вказаної заяви було додано документи на підтвердження повноважень представника стягувача начальника ВАП Вадима Агапцева. Разом з тим, відповідачами не надано суду ні копій матеріалів виконавчого провадження (які витребувано судом у Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ухвалою суду), ані інших доказів (як-то, наприклад, опис вкладення до цінного листа) на підтвердження того, що до заяви про примусове виконання було додано докази на підтвердження повноважень представника стягувача.

Суд зауважує, що надання суду копії довіреності №19153/41/2/01-2022 від 30.12.2022, виданої на ім`я ОСОБА_3 не підтверджує надання стягувачем вказаної копії довіреності разом із заявою про примусове виконання.

За Конституцією України особа може діяти у порядку та у спосіб, що не заборонений законом, а органи державної влади навпаки, лише у спосіб, що передбачений законом.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Оскільки заява про примусове виконання (супровідний лист від 21.09.2023 №19263/41/32/2023) подана особою, повноваження якої не підтверджено належним чином, вважається, що стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення.

Варто зауважити, що положення ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» ставлять в залежність початок виконавцем примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа від обставин, зокрема, подачі стягувачем-юридичною особою (в особі її керівника чи органу, посадовою особою, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представника юридичної особи) заяви про примусове виконання рішення.

При цьому, позаяк певну юридичну особу - стягувача може представляти її керівник чи орган, посадова особа, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або представник юридичної особи, і така юридична особа реалізує своє право на пред`явлення виконавчого документа на виконання, виконавець, у свою чергу,: перевіряє, чи обумовлені у довіреності повноваження представника на здійснення таких дій; з`ясовує з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацію про особу, яка має від імені конкретної юридичної особи вчиняти дії, пов`язані з поданням заяви про відкриття виконавчого провадження (по суті питання відкриття виконавчого провадження), без довіреності; перевіряє з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявність обмежень щодо представництва особи від імені юридичної особи.

У випадку видачі юридичною особою довіреності представнику, повноваження такої особи у виконавчому провадженні мають бути підтверджені довіреністю.

Разом з цим, у випадку невідповідності виконавчого документу вимогам ст. 4 Закону, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання.

З викладеного слідує, що заступником начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинською Оленою Олександрівною відкрито виконавче провадження за заявою особи, повноваження якої не підтверджено належним чином, із чого слідує, що стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення, а відтак, виконавче провадження відкрито за відсутності для цього правових підстав.

Разом з тим, суд звертає увагу на наступне.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч. 5 ст. 26 Закону № 1404).

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст.27 Закону № 1404 виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону (ч. 9 ст. 27 Закону № 1404).

Аналізуючи положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Отже, одночасно з відкриттям виконавчого провадження (крім випадків, визначених у ч. 5 ст. 27 Закону № 1404) державний виконавець зазначає про стягнення виконавчого збору, виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Проте, якщо під час виконавчого провадження буде встановлено, що виконавчий документ виконано до його відкриття, виконавче провадження закривається, а виконавчий збір не стягується.

Тотожну за змістом правову позицію Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вже неодноразово викладав у постановах від 23.01.2019 у справі №703/1086/17, від 20.02.2019 у справі №712/5014/17, від 13.02.2019 у справі №295/13991/16-а.

Таким чином, стягнення витрат виконавчого провадження не є неминуче пов`язаним наслідком із початком виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» дозволяє здійснити стягнення з боржника витрат виконавчого провадження на стадії його закінчення лише у разі необхідності стягнення з боржника таких витрат.

Однак, суд звертає увагу, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» прямо передбачено, що виконавчий збір не стягується лише у тому випадку, коли рішення суду боржником виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У випадку, коли державним виконавцем було відкрито виконавче провадження за виконавчим документом, вимоги якого станом на час відкриття виконавчого провадження не виконані, та в подальшому закінчено виконавче провадження, нормами законодавства чинними станом на час прийняття оскаржуваної постанови, прямо передбачено обов`язок державного виконавця стягнути з боржника виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

В той же час згідно положень пункту 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9 - 15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Отже, витрати виконавчого провадження це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника безвідносно до того, чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Разом з тим, згідно ч. ч. 1-2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Проте, оскільки суд дійшов висновку про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження та наявність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу суд зауважує на протиправності подальших винесених заступником начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинською Оленою Олександрівною постанов у рамках виконавчого провадження №74249510 з примусового виконання постанови серії ЕАС №7493908 від 09.08.2023, у тому числі, постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 22.02.2024, про стягнення виконавчого збору від 22.02.2024, про арешт коштів боржника від 26.02.2024.

З огляду на викладене, враховуючи протиправне подвійне стягнення з позивача штрафу за виконавчим документом та протиправне стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження за відсутності підстав для відкриття виконавчого провадження та за виконання позивачем виконавчого документу до моменту відкриття виконавчого провадження, належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження №74249510 від 22.02.2024, про арешт коштів боржника від 26.04.2024, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 22.02.2024, винесених заступником начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинською Оленою Олександрівною, та стягнення з Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних зі сплатою штрафу та проведенням виконавчих дій, в розмірі 1204,00 грн.

За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладених обставин та норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 6, 8, 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі заступника начальника відділу Тичинської Олени Олександрівни (49112, м. Дніпро, вул. Л.Каденюка, буд. 6в; ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 96; ідентифікаційний код юридичної особи 40108646), про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов та стягнення витрат пов`язаних зі сплатою штрафу, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі заступника начальника відділу Тичинської Олени Олександрівни, які виразились у неперевірці повноважень начальника ВАП Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Агапцева Вадима при поданні заяви про відкриття виконавчого провадження.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №74249510 від 22.02.2024, винесену заступником начальника відділу Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинською Оленою Олександрівною.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 26.04.2024, винесену заступником начальника відділу Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинською Оленою Олександрівною в межах виконавчого провадження ВП №74249510.

Визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 22.02.2024, винесену заступником начальника відділу Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тичинською Оленою Олександрівною в межах виконавчого провадження ВП №74249510.

Стягнути з Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачені витрати, пов`язані зі сплатою штрафу та проведенням виконавчих дій, в розмірі 1204 (одна тисяча двісті чотири) грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 11.06.2024.

Суддя О.В. Царікова