Справа № 620/2592/23
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2592/23 Суддя (судді) першої інстанції: Оксана ТИХОНЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.

суддів: Маринчак Н.Є.,

Черпака Ю.К.,

при секретарі судового засідання Верес П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду від 10 квітня 2023 року у адміністративній справі №620/2592/23 за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року, яке набрало законної сили 10 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати до пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести з 01 грудня 2022 року нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", з урахуванням раніше виплачених сум. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

25 березня 2024 року ОСОБА_1 , в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з заявою про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року по справі №620/2592/23 та припинення нарахування та виплати йому щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» з 01 березня 2024 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виконати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у справі №620/2592/23, здійснивши нарахування та виплату йому щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» з 01 березня 2024 року та при подальших перерахунках пенсії (а.с.33-37).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у адміністративній справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, повернуто без розгляду заявнику.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з порушення вимог частини четвертої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме пропуску десятиденного строку на звернення з даною заявою, оскільки про порушення своїх прав заявник дізнався 01 грудня 2023 року, а до суду з відповідною заявою звернувся лише 25 березня 2024 року.

Не погодившись з ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року, ОСОБА_1 (надалі - апелянт), посилаючись на порушенням норм процесуального права, подав апеляційну скаргу про скасування вказаної ухвали суду першої інстанції про повернення без розгляду його заяви, просить направити справу до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що 27 грудня 2023 року ним отримано виконавчий лист по справі №620/2592/23, а 28 лютого 2024 року виконавчий лист було подано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - виконавча служба). 01 березня 2024 року виконавчою службою було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом №620/2592/23, виданим Чернігівським окружним адміністративним судом по даній справі. Виконавчою службою відповідачу (боржнику) було встановлено 10 робочих днів для виконання рішення суду, а отже з моменту закінчення строку, визначеного постановою про відкриття виконавчого провадження почав відраховуватись строк, коли позивач (стягувач) дізнався про порушення своїх прав та у нього виникло право на подання заяви в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не з 01 грудня 2023 року, як вказує в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року, колегія суддів приходить до слідуючого.

Відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

За правилами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною четвертою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Відповідно до абзацу другого частини п`ятої 383 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив десятиденний строк звернення до суду з такою заявою, виходячи з того, що про порушення своїх прав позивач дізнався 01 грудня 2023 року, натомість із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України звернувся в суд лише 25 березня 2024 року.

Верховний Суд, встановлюючи момент з якого належить відраховувати десятиденний строк на звернення позивача до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у постанові від 21 березня 2019 року по справі №805/1458/17 дійшов висновку, що звернення до суду із заявою відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

У постанові від 20 січня 2021 року (справа №640/1364/19) Верховний Суд дійшов наступних висновків: "Аналіз зазначених вище норм свідчить, що подання до суду заяви у порядку, передбаченому статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби. Тобто при здійсненні судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 383 КАС України обов`язково підлягають з`ясуванню обставини виконання судового рішення в примусовому порядку, а не обставини невиконання відповідачем судового рішення в добровільному порядку."

Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання застосування передбаченого статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України строку подання заяви, у постанові від 07 липня 2021 року по справі №9901/226/19 дійшла наступних висновків: "Власне установлений частиною четвертою статті 383 КАС України десятиденний строк звернення особою-позивачем з відповідною заявою передбачає, що така особа має право подати заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності на стадії виконання судового рішення упродовж цього відтинку, щойно дізнається або не могла не дізнатися, що суб`єкт владних повноважень діє відносно неї протиправно (видає не ті рішення або не видає відповідних рішень, займає пасивну позицію щодо виконання рішення суду, вдається до інших подібних дій). Для визнання моменту відліку строку подання заяви має значення також обставина чи були дії, бездіяльність, рішення відповідача протиправними і чи особа-позивач мала реальну можливість (повинна була) дізнатися про юридичну природу такої поведінки (рішення, дії, бездіяльності), тобто коли вона насправді стала суб`єктом відповідних правовідносин, зумовлених протиправною поведінкою відповідача на стадії виконання рішення. Важливо, що не будь-яка інформація, що стосується виконання судового рішення, може бути свідченням неналежного (протиправного) виконання рішення суду, а лише та, зі змісту якої можна визначити її протиправність. Отже, день (явище, фактор), з якого починається перебіг строку оскарження, не є статичним, він є мінливим, ситуативним, динамічним, залежить від конкретних умов виконання судового рішення, послідовності та ролі дій суб`єктів виконавчого провадження. Видається правильним, що визначення цього дня має провадитися не стільки від якоїсь певної разової зовнішньої події, скільки від сукупності факторів, приміром таких, що залежать від ролі, характеру та ступеня участі як стягувача, так і боржника. Власне зі співвідношення змісту дій суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, з одного боку, і дієвого ставлення стягувача до таких дій, з другого, можна визначити правову природу цих дій, час, з якого вони виникли й упродовж якого вони тривають, а звідси визначити, чи знав про них позивач, і якщо реально знав (не міг не знати) і через якийсь проміжок часу звернувся за захистом від них, то тоді можна уяснити правову природу цього звернення й визначити, чи воно було вчасним або відбулося з пропуском строку. Суд не повинен тлумачити положення частини четвертої статті 383 КАС України у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду, і має бути в одній системі координат із принципом обов`язковості судового рішення."

Апелянт зазначає, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року відповідачем 01 грудня 2023 року проведено перерахунок пенсії позивача, однак за наслідком здійснення такого перерахунку щомісячна доплата у розмірі 2000,00 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" не нараховується та невиплачується.

Вважаючи, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року відповідачем належним чином не виконане, позивач подав виконавчий лист для примусового виконання згаданого рішення суду від 10 квітня 2023 року.

З бази «Діловодства спеціалізованого суду» вбачається, що 27 грудня 2023 року Чернігівським окружним адміністративним судом позивачеві видано виконавчі листи по справі №620/2592/23 зобов`язального характеру, а саме: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести з 01.12.2022 нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.».

01 березня 2024 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Cхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом №620/2592/23, виданим Чернігівським окружним адміністративним судом.

Строк добровільного виконання рішення суду від 10 квітня 2023 року обчислюється з 01 березня 2024 року, - дня відкриття виконавчого провадження, по 15 березня 2024 року (десять робочих днів).

Колегією суддів досліджено відомості щодо виконавчого провадження НОМЕР_1, які розміщені на сайті Міністерства юстиції України (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors), та встановлено, що жодних відомостей про виконання рішення суду відповідачем з 01 березня 2024 року не відображено, що в свою чергу підтверджує твердження позивача по бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду встановлено, що 25 березня 2024 року позивачем ОСОБА_1 подано до Чернігівського окружного адміністративного суду заяву в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже заявником дотримано десятиденний строк на звернення до суду з відповідною заявою, оскільки цей строк у позивача розпочав відлік з 16 березня 2024 року, а не з 01 грудня 2023 року, як зазначено судом першої інстанції в ухвалі від 26 березня 2024 року.

За таких обставин, зважаючи на поведінку позивача, спрямовану на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року, яке перебуває на примусовому виконанні у виконавчій службі та не виконано у добровільному поряду протягом десяти днів з моменту відкриття виконавчого провадження, а також враховуючи сформовану практику Верховного Суду, висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем ОСОБА_1 строку звернення до суду та наявність підстав для повернення заяви позивачу не можна визнати обґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції здійснено поверхневий підхід при вирішенні, в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України питання, щодо повернення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при поверненні без розгляду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України заяви ОСОБА_1 , допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до приписів статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.

Таким чином, апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Керуючись статтями 240, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року від 26 березня 2024 року про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду від 10 квітня 2023 року у адміністративній справі №620/2592/23 за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати, а справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: Н.Є. Маринчак

Ю.К. Черпак

Повний текст постанови складено: 03 липня 2024 року