Справа № 200/7102/23
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року справа №200/7102/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченко І.В., Казначеєв Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі № 200/7102/23 (головуючий І інстанції Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 (відповідач 1) та військової частини НОМЕР_1 (відповідач 2), в якому просив: визнати протиправними дії щодо відмови у проведенні належного грошового розрахунку під час звільнення з військової служби за станом здоров`я у відставку, виходячи з грошового забезпечення та із врахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії; зобов`язати виплатити додаткову винагороду згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розмірі до 100 тис. гривень в розмірі 76 666,66 гривень за вересень 2022 року, додаткову винагороду в розмірі 30 тис. гривень за січень 2023 року; компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 26 діб в розмірі 60 287,75 гривень; грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 14 461,50 гривень; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 44 461,50 гривень; несплачене грошове забезпечення за період з 01.02.2023 по 18.02.2023 в розмірі 8 780,18 гривень; одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 в розмірі 28 045 гривень.

Позивач зазначив, що під час звільнення у лютому 2023 року йому не було виплачено всі належні йому до виплати кошти, що й стало приводом для звернення до суду із цим позовом.

У наданих на вимогу суду додаткових поясненнях позивач зауважив на незгоді із розміром визначених відповідачем 1 до виплати: компенсації за 55 днів невикористаної відпустки, грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням. Крім цього, у письмових заявах по суті справи позивач наполягав на протиправності невиплати йому відповідачем додаткової винагороди за вересень 2022 року розміром до 100 тис. грн та за січень 2023 року розміром до 30 тис. грн, допомоги для вирішення соціально побутових питань та грошового забезпечення за період з 01.02.2023 по 18.02.2023.

Позивач зазначив, що відповідно до положень Порядку від 07.06.2018 № 260 військовослужбовець позбавляється виплати у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення за місяць, у якому така постанова надійшла до військової частини. Оскільки постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, якою позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення прийнято 22.11.2022, підстави для позбавлення позивача додаткової винагороди у вересні 2022 року відсутні. Крім цього, позивач зауважував на протиправності позбавлення його грошового забезпечення за період з 01.02.2023 по 18.02.2023 з підстав перебування його у лікарні з жовтня 2022 року понад 4 місяці, оскільки обов`язковою умовою позбавлення грошового забезпечення є встановлення безперервності лікування військовослужбовця, в той час як позивач в період з 01.11.2022 по 08.11.2022 перебував у військовій частині. В обґрунтування протиправності невиплати у січні 2023 року додаткової винагороди розміром 30 тис. грн, позивач зазначив, що ця винагорода виплачується на підставі та умовах, що визначені постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, а не Порядком № 260, на який посилаються відповідачі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі № 200/7102/23 позов задоволено частково, внаслідок чого зобов`язано військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розмірі 30 тис. гривень за січень 2023 року та грошове забезпечення за період з 01.02.2023 по 18.02.2023. Скасовано п. 9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 33 від 02.02.2023. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 26.06.2023. Згідно з довідкою до акту Рівненської обласної МСЕК № 2 серії 12 ААГ № 278482 за наслідком проведення огляду 21.06.2023, позивачу з 19.06.2023 встановлено 3 групу інвалідності за захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини. Встановленню інвалідності передували події, що описані нижче.

01.03.2022 позивач був призваний на військову службу по мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.0.22022 № 69/2022, наказом командира військової частини НОМЕР_4 № 41 від 01.03.2022 позивача з 01.03.2022 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення. Згідно з наказом позивачу установлено оклад 3550,00 грн, визначено до виплати щомісячну премію в максимальному розмірі від посадового окладу у розмірі 341%, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років з 01.03.2022.

В наказі військової частини НОМЕР_2 № 249 від 01.10.2022 зазначено про невиплату солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди за вересень 2022 року згідно з постановою № 168 від 28.02.2022, через вчинення ним правопорушення.

Наказом військової частини НОМЕР_1 від 10.10.2022 № 65рс на підставі підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби Збройних Силах України позивача, що перебуває на тривалому лікуванні у зв`язку із отриманням поранення або хворобою, триманою в особливий період, - до повернення увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження військової частини НОМЕР_1 з утриманням у списках військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12.10.2022 № 266 відповідно до п. 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02.02.2023 № 33 з 01.02.2023 припинено позивачу виплату грошового забезпечення на підставі п. 9 частини 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (перебування на безперервному лікуванні понад 4 місяці).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2023 позивача звільнено з військової служби у відставку відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу за пунктом б (за станом здоров`я) на підставі висновку Військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відомості про проходження позивачем служби з 01.03.2022 по 18.02.2023 підтверджено також відомостями військового квитка серії НОМЕР_5 та довідки № 1105 від 03.03.2023, копії яких наявні в матеріалах справи.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 49 від 18.02.2023 позивача, що перебуває у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 , виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення з 18.02.2023. Згідно з наказом командира НОМЕР_2 від 18.02.2023 № 49: вислуга років станом на 18.02.2023: календарна 0 років 11 місяців 19 днів, пільгова 1 рік 0 місяців 28 днів, загальна 2 роки 0 місяців 17 днів. В наказі зазначено про невиплату посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавку за особливості проходження служби та премії з 01.02.2023 по 18.02.2023 на підставі п. 9 наказу командира військової частини № НОМЕР_6 від 02.02.2023.

Листом від 10.05.2023 позивача було повідомлено про те, що у вересні 2022 року йому не виплачено додаткову винагороду в розмірі до 100 тис. грн на підставі п. 10 окремого доручення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.06.2022 № 2913/з/29, у зв`язку із тим, що 25.09.2022 стався конфлікт між позивачем та командиром взводу, в ході якого позивач наніс тілесні ушкодження останньому. Крім цього, цим листом повідомлено позивача про направлення для прийняття рішення його заяви щодо виплати додаткової грошової винагороди розміром 30 тис. за січень 2023 року.

В листі від 18.08.2023 військовою частиною НОМЕР_2 на запит позивача повідомлені причини невиплати складових грошового забезпечення: додаткової винагороди за січень 2023 в розмірі 30 тис. грн - через нездійснення позивачем обов`язків військової служби та перебуванням на стаціонарному лікуванні; винагороди на оздоровлення, що згідно зі Порядком № 260 має виплачуватися до відпустки - через те, що позивач не перебував у відпустці у 2023 році; грошове забезпечення за лютий 2023 року - через безперервне лікування позивача понад 4 місяця; матеріально побутової допомоги - через ненадання останнім рапорту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.12.2023 № 359 внесені зміни до наказу № 49 від 18.02.2023, шляхом викладення пункту 6 наказу у новій редакції. Нова редакція пункту 6 передбачає виключення позивача зі списків особового складу з 18.02.2023 та всіх видів забезпечення, календарна вислуга позивача 11 місяців 19 днів. В наказі зазначено про невиплату грошового забезпечення позивача за період з 01.02.2023 по 18.02.2023 на підставі п. 9 наказу командира по стройовій частині А 7272 № 33 від 02.02.2023. Призначено до виплати: грошову компенсацію за 55 діб невикористаної відпустки за 2022 та 2023 роки, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, одноразової грошової допомоги відповідно до п. 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільненні з військової служби, затвердженого Постановою КМУ № 460 від 17.09.2014 за 11 календарних місяців служби.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII від 25 березня 1992 року (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

За ст. 1-2, 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно п.п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Згідно з Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, в редакції чинній в період служби позивача, грошове забезпечення включає щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги. Додаткову винагороду на період дії воєнного стану включено до одноразових додаткових видів грошового забезпечення згідно з Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 - застосовується з 01.02.2023.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства. Військовослужбовцям строкової військової служби, які перебувають у відрядженнях, відпустках і на лікуванні в лікарняних закладах, грошове забезпечення виплачується за весь період перебування у відрядженнях, відпустках і на лікуванні (п. 9 Розділу 1 Порядку 260).

Пунктом 17 розділу 1 Порядку 260 передбачено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України. Порядок № 260 доповнено цим пунктом згідно з Наказом Міністерства оборони № 98 від 01.04.2022, пункт застосовується з 24.02.2022.

Порядок виплати грошової допомоги для оздоровлення визначений розділом ХХІІІ Порядку № 260, пунктами 1-2 цього розділу передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Пунктом 6 цього розділу передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань визначений розділом XXIV Порядку № 260, пунктом 1 цього розділу передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пунктом 7 передбачено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Згідно з пунктом 9 цього розділу виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Згідно з розділом ХХХІ Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які на день звільнення з військової служби перебувають у розпорядженні або звільнені від посад, - із дня одержання військовою частиною наказу або письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за 5 днів (не враховуючи час здавання справ та посади в разі тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою).

Згідно з пунктом 5 розділу ХХХII Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби Порядку №260, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються:

звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою;

які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою на день звільнення з військової служби з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення;

Відповідно до пункту 1 Порядку №460 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №58 від 26.01.2022) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Порядку №460 військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Пунктами 3-4 Порядку №460 встановлено, що розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1993 №393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей та допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Відповідно до пункту 5 Порядку №460 виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - постанова № 168).

Відповідно до пункту 1 постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Пунктом 2.1. Постанови № 168 в редакції, чинній до 21.01.2023 передбачалося, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Згідно з Окремим дорученням Міністра оборони №912/з/29 від 23.06.2022 року, а саме п. 10 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000, грн не включаються військовослужбовці у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення за місяць, у якому здійснено таке правопорушення.

Позивач оскаржує не визначення йому до виплати під час звільнення таких складових грошового забезпечення: додаткової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розмірі до 100 тис. грн в розмірі 76 666,66 гривень за вересень 2022 року та додаткової винагороди в розмірі 30 тис. грн за січень 2023 року; компенсації за невикористану відпустку тривалістю 26 діб в розмірі 60 287,75 гривень; грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 14 461,50 гривень; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 44 461,50 гривень; грошового забезпечення за період з 01.02.2023 по 18.02.2023 в розмірі 8780,18 гривень; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 в розмірі 28 045 гривень.

Згідно із встановленими судом під час розгляду справи судом обставинами весь період служби позивача з 01.03.2022 по 18.02.2023 він утримувався у списках військової частини НОМЕР_2 , яка є належним відповідачем щодо заявлених позивачем вимог.

Судом встановлено, що відповідачем 1 (військова частинаА7272) 21.12.2023 прийнято наказ № 359, яким внесені зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 49 від 18.02.2023 щодо визначення належних позивачу до виплати сум у зв`язку із звільненням, суд вирішує справу із врахуванням змін, внесених наказом № 359 від 21.12.2023.

Із врахуванням змін до наказу № 49 від 18.02.2023 не є спірними питання щодо наявності в позивача права на отримання при звільненні: компенсації за невикористану відпустку тривалістю додаткових 26 діб (загальна тривалість 55 діб), грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік та одноразової грошової допомоги відповідно до постанови № 460 від 17.09.2014. Втім, позивач підтверджуючи отримання ним у січні 2024 року коштів в рахунок розрахунку при звільненні загальною сумою 47 283,98 грн не згодний із розміром цих виплат та зазначає, що за його підрахунком розмір компенсації за невиплачені дні відпустки має становити 60 287,75 гривень, розмір грошової допомоги на оздоровлення - 14461,50 гривень, одноразова допомога при звільнення 28045 грн.

Під час вирішення питання правомірності визначення розміру виплат позивачу суд першої інстанції виходив з нижчевикладеного.

Розмір компенсації за 55 днів відпустки визначений відповідачем 1 виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Одноденний розмір грошового забезпечення визначено шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення (20811,00 = 2550,0+530,0+770,0 +2502,50+ 14458,50) на 30 календарних днів.

За підрахунком відповідача 1 одноденний розмір грошового забезпечення становить 693,70 грн (20811,00/30). Розмір компенсації за 29 днів - 20 117,30 грн (виплачено після звільнення), за 26 днів - 18036,20 (виплачено у січні 2024).

Позивачем розрахунок одноденного грошового забезпечення визначений як частка від загальної суми грошового забезпечення за листопад та грудень 2022 року. Суд зазначає, що розрахунок позивача не відповідає Порядку № 260, крім цього підстави, з яких позивач визначає середньоденне грошове забезпечення з грошового забезпечення за листопад та грудень, а не інші місяці, позивачем не наведені; розмір одноденного грошового забезпечення визначений позивачем із врахуванням додаткової винагороди, що суперечить Порядку № 260.

Зазначене свідчить про правомірність визначення відповідачем 1 розміру компенсації за 55 днів невикористаної відпустки, підстави для задоволення заявлених позивач вимог в цій частині відсутні.

Розрахунок розміру грошової допомоги на оздоровлення визначений відповідачем 1, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Розмір місячного грошового забезпечення станом на день звільнення позивача становить 2550,0+530,0+770,0+2502,50+14458,50=20811,0 грн.

За підрахунком позивача розмір на оздоровлення становить 14461,50 гривень.

Суд вважає, що розрахунок відповідача 1 відповідає порядку № 260, підстави для визначення розміру цієї допомоги в меншому розмірі, що визначений позивачем у позові відсутні.

Наведене свідчить про правомірність визначення відповідачем 1 розміру грошової допомоги на оздоровлення, підстав для задоволення заявлених позивач вимог в цій частині немає.

Розмір одноразової грошової допомоги визначений відповідачем 1 на рівні 44 % від суми місячного грошового забезпечення розміром 20811,00 грн та становить 9156,84 грн. Як зазначалося вище, розмір місячного грошового забезпечення обчислений з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Позивачем розмір цієї допомоги визначений на рівні 4 відсотків від загальної суми отриманого ним грошового забезпечення за період з березня 2022 року по січень 2023 роки. Розрахунок позивача не відповідає Порядку 460 та Порядку № 260, оскільки розмір винагороди має визначатися з грошового забезпечення за місяць, кількість місяців служби вливають на загальний розмір відсотків, крім цього, у розрахунку позивача до щомісячних сум грошового забезпечення за період з березня по січень 2023 року входить додаткова винагорода відповідно до постанови № 168, що за вказівкою п. 9 Порядку 460 та п. 5 Порядку 260 не включається до грошового забезпечення під час обчислення розміру цієї допомоги.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про помилковість визначеного відповідачем 1 розміру одноразової грошової допомоги.

Щодо інших складових грошового забезпечення, на отриманні яких наполягає позивач судом першої інстанції зазначено наступне.

Позивач зауважує на наявності в нього права на отримання допомоги на вирішення соціально-побутових питань. З наявних в матеріалів справи документів судом встановлено, що позивачу допомога на вирішення соціально-побутових питань під час звільнення не визначалася до виплати.

Відповідно до п. 9 розд. XXIV Порядку №260 та пункту 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира та за відповідності військовослужбовця умовам, що визначені окремим дорученням Міністра оборони України у 2023 році.

Разом з тим, попри твердження позивача, матеріали справи не містять доказів, що останній до моменту звільнення з військової служби 18.02.2023 звертався до командира в/ч НОМЕР_2 із відповідним рапортом. Крім того, у позовній заяві позивач також не наводить жодних з передбачених окремим дорученням Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з обставин, настання яких зумовлює виникнення у військовослужбовця права на отримання такої допомоги.

В матеріалах справи наявний рапорт про отримання допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення № 760 направлений позивачем 16.11.2023 та отриманий відповідачем 2 (В/Ч НОМЕР_1 ) 05.12.2023, вже після звільнення.

Наведені обставини у сукупності свідчать про відсутність у відповідача 1 станом на день звільнення позивача зі служби - 18.02.2023 підстав для зазначення про виплату допомоги на вирішення соціально-побутових питань, оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи документів на час звільнення такий рапорт позивачем не надавався. Отже питання наявності чи відсутності в позивача права на отримання цього виду допомоги має вирішуватися відповідачем 1 під час розгляду наданого позивачем у грудні 2023 року рапорту, в той час як питання розгляду цього рапорту після звільнення не входить до визначеного позивачем предмету спору.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані позовні вимоги задоволенню також не підлягають.

При вирішення питання правомірності невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.02.2023 по 18.02.2023 судом першої інстанції зазначено наступне.

Згідно за наданими позивачем документами, починаючи з 07.10.2022 він перебував на лікуванні. Так, згідно з випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 8611/2022, виданої КП Дніпровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги позивач перебував на стаціонарному лікуванні в період з 07.10.2022 по 01.11.2022. У виписці зазначено про задовільний стан позивача під час виписки, визначено про виписку до військової частини, встановлено працездатність.

Згідно з первинною медичною карткою, складеною в медичній роті А 2120 (форма 100) 08.11.2022 позивач евакуйований до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 27782, виданої КП Міська клінічна лікарня № 1, м. Дніпро, позивач перебував на лікуванні з 09.11.2022 по 11.11.2022, стан під час виписки середньої тяжкості, виписаний через евакуацію для відновлюючого лікування.

Відповідно до виписки № 2805, виданої КП Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 12.11.2022 по 06.02.2023. Згідно з повідомленням військової частини № 1446 № 1339 від 06.02.2023 позивач виписаний з проведеного лікування із Рівненського шпиталю 06.02.2023

Згідно зі свідоцтвом про хворобу № 1 від 10.01.2023 військово-лікарська комісія КП Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення Рівненської обласної ради проведений огляд позивача, у свідоцтві про хворобу позивач зазначено про його непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку. Згідно з протоколом засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань від 29.05.2023 № 1399 захворювання позивача пов`язано із захистом Батьківщини.

Таким чином позивач перебував на лікуванні в період з 07.10.2022 по 01.11.2022 та з 09.11.2022 по 06.02.2023. Суд приймає доводи позивача про те, що оскільки він перебував у військовій частині з 01.11.2022 по 08.11.2022, в такому випадку неможливо зазначити про його безперервність лікування понад 4 місяці. Крім цього, слід зазначити, що початок лікування позивача припадає на 07.10.2022, отже, за умови відсутності перерв у лікуванні 4 місячний строк спливає 07.02.2023, в той час наказом № 33 від 02.02.2023 було припинено позивачу виплату грошового забезпечення з 01.02.2023, до спливу цього строку.

Наведене свідчить про безпідставність невиплати відповідачем 1 позивачу грошового забезпечення за період з 01.02.2023 по 18.02.2023. Оскільки рішення про припинення позивачу виплати грошового забезпечення оформлено наказам військової частини НОМЕР_2 № 33 від 02.02.2023, враховуючи висновки суду про протиправність цієї невиплати та враховуючи ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позивачем вимог та скасувати наказ відповідача 1 № 33 від 02.02.2023, на підставі якого позивачу було припинено виплату грошового забезпечення з 01.01.2023.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги в частині зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення з період з 01.02.2023 по 18.02.2023 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд не вважає за можливе встановити суму належного позивачу грошового забезпечення за період з 01.02.2023 по 18.02.2023, оскільки визначення розміру грошового забезпечення входить до дискреційних повноважень відповідача 1, а суд може лише перевірити правомірність такого нарахування.

Під час вирішення питання правомірності невиплати позивачу винагороди на підставі постанови № 168 розміром до 100 тис. грн у вересні 2022 року та розміром до 30 тис у січні 2023 року судом першої інстанції зазначено наступне.

Постановою № 168 від 28.02.2022 передбачено виплату на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди розміром до 30 тис. грн та, у разі прийняття військовослужбовцями безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів - додаткової винагороди в розмірі 100 тис грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Сторони не заперечують факт участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, що є підставою виплати підвищеної до 100 тис грн. пропорційно дням такої участі додаткової винагороди, проте відповідачі підставою невключення позивача до наказу про її виплату визначають вчинення ним у вересні 2022 року правопорушень, що мають ознаки адміністративного та кримінального. У наказі військової частини НОМЕР_2 № 249 від 01.10.2022 зазначено про невиплату солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди за вересень 2022 року згідно з постановою № 168 від 28.02.2022, через вчинення ним правопорушення, що має ознаки кримінального.

Відповідно до вимог пункту 10 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/в/29 у разі вчинення військовослужбовцем інших дій (бездіяльності), що мають ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення такі військовослужбовці не включаються до наказів про виплату додаткової винагороди - за місяць, у якому такі порушення вчинені.

В матеріалах справи наявні доповідь від 26.09.2022 № 1435 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 , командиру військової частини НОМЕР_1 , командиру військової частини НОМЕР_7 про подію, кримінальне правопорушення. За змістом цієї доповіді згідно з рапортом командира 3 взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , 25.09.2022 стрілець 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 в ході конфлікту наніс ножове поранення лівої руки.

26.09.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 239 призначено проведення службового розслідування за фактом вчинення позивачем правопорушення. Згідно з матеріалами службового розслідування у справі 11/343/75, розпочатого за фактом вчинення солдатом ОСОБА_1 визначено наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 Кримінального кодексу у діях солдата ОСОБА_1 .

При цьому, в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про оскарження позивачем результатів службового розслідування чи спростовували надані відповідачами документи.

Враховуючи положення Постанови № 168 від 28.02.2023, Окремого доручення Міністра оборони від 23.06.2022 та встановлені обставин справи, суд зазначає про правомірність дій відповідача військової частини НОМЕР_2 щодо невключення позивача до наказу про виплату додаткової винагороди у вересні 2022 року, з підстав вчинення ним правопорушення, що має ознаки кримінального. Відтак, позивача правомірно позбавлено додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за вересень 2022 року.

Доводи позивача про притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення постановою Слов`янського міськрайонного суду судом не приймаються, оскільки вчинення адміністративного правопорушення не було підставою невключення його до наказу про виплату додаткової грошової винагороди. Так само судом не приймаються посилання позивача на положення Порядку 260, згідно з якими можливо позбавлення додаткової винагороди у місяці притягнення до відповідальності, оскільки на час виникнення спірні відносини регулювалися прийнятим на виконання п. 2.1. Постанови № 168 Окремим дорученням Міністра оборони від 23.06.2022, яким передбачалося позбавлення військовослужбовця додаткової винагороди у місяці вчинення правопорушення

Що стосується виплати позивачу у січні 2023 року додаткової винагороди за січень 2023 року у розмірі до 30 тис. грн судом першої інстанції зазначено наступне.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в пункті 1 якої (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, зокрема, Збройних Сил, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 тис. грн, будь-які обмеження щодо виплати цієї винагороди відсутні, що свідчить про наявність в позивача права на її отримання.

З урахуванням зазначеного, доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на отримання додаткової винагороди в розмірі до 30 тис. грн у січні 2023 року з підстав не участі позивача в бойових діях, суд вважає необґрунтованими.

Із наявних матеріалах справи підтверджено, що позивач у січні 2023 року перебував у списках в/ч НОМЕР_2 , у зв`язку із чим позивач має право у вказаний місяць на отримання додаткової винагороди року в розмірі до 30 тис. грн . Як наслідок бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу за вказані місяці додаткової винагороди у зазначеному розмірі є протиправною.

Посилання відповідача 1 на зміни до Порядку № 260 згідно з Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023, оскільки зазначені зміни застосовується з 01.02.2023, в той час як в цьому випадку йдеться про виплату цієї додаткової винагороди за січень 2023 року, суд не приймає, а тому наявність чи відсутність права у військовослужбовця на її отримання має визначатися виходячи з нормативно-правових актів, чинних у періоді, за який така винагорода нараховується січень 2023 року, а не періоді, коли вона виплачується - лютий 2023.

Таким чином вимоги позивача про зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду згідно з постановою № 168 від 28.02.2022 розміром 30 тис. грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі № 200/7102/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі № 200/7102/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 04 липня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко