Справа № 600/8117/23-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/8117/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- стягнути з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, завданої пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та другим реченням абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113ІХ від 19.09.2019р., які визнанні неконституційними рішеннями Конституційного Суду України №60р/2020 від 26.03.2020р. та №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023р., за період з 01.07.2015р. по 13.09.2023р. у сумі 5060574.07 гривень.;

- визнати протиправною бездіяльність Чернівецької обласної прокуратури, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 заробітної плати з 14.09.2023 р. по 16.11.2023р. в порядку та в розмірах визначених ст.81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 р.

- зобов`язати Чернівецьку обласну прокуратуру здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 14.09.2023 р. по 16.11.2023р., із врахуванням положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014р. та виплатити різницю між належною до сплати та фактично отриманою заробітною платою.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що у період з 22.11.2012 р. по 15.11.2023 р. працював у Чернівецькій обласній прокуратурі. При цьому, позивач зазначає, що з 24.02.2021 р. оскаржував бездіяльність відповідача у ненарахуванні та невиплаті йому заробітної плати з 01.07.2015 р. у порядку та розмірах, визначених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (адміністративна справа №600/780/21-а), однак 01.12.2022 р. Верховний Суд прийняв постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 01.03.2023 р. позивач звернувся зі скаргою до Конституційного Суду України. 13.09.2023 р. Конституційний Суд України виніс рішення №8-р(ІІ)/2023, яким задовольнив скаргу позивача та визнав неконституційним друге речення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113ІХ. Тобто Конституційний Суд України визнав неконституційним норму Закону, яку застосував Верховний Суд 01.12.2022 р. для відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову. 22.11.2023р. Верховний Суд відмовив у задоволені заяви позивача про перегляд постанови від 01.12.2023 р. Таким чином, позивач вважає, що у період з 01.07.2015р. по 13.09.2023р. йому була завдана матеріальна шкода, нормативно-правовими актами, які визнанні неконституційними рішеннями Конституційного Суду України №60р/2020 від 26.03.2020р. та №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023р.

Також позивач вказав, що у період з 14.09.2023р. (наступний день після ухвалення КСУ рішення №8-р(ІІ)/2023) по 16.11.2023р. (день звільнення позивача з органів прокуратури) нарахування заробітної плати позивачу було здійснено відповідачем у меншому розмірі ніж це встановлено ч.3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII. Таким чином, у період з 14.09.2023р. по 16.11.2023р. відповідач нараховував позивачу заробітну плату у меншому розміру ніж це встановлено ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII. З вказаних підстав позивач просив суд задовольнити позов.

Відповідач у відзиві заперечував проти задоволення позову та зазначив, що рішенням Конституційного Суду України №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023 р. визнано неконституційним друге речення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113ІХ. Так, є неконституційною норма, згідно якою «до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, оплата праці здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури». Відповідач зазначає, що на день ухвалення рішення Конституційним Судом України позивач продовжував обіймати посаду прокурора та відносився до прокурорів, які до проходження атестації продовжують обіймати посади в регіональній прокуратурі Чернівецької області. Отже, відповідач зазначає, що розмір посадового окладу застосований для проведення розрахунку ОСОБА_1 становив 48000 грн, відповідно до п. 3, 4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру». Відповідач зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023 р. розрахунок оплати праці прокурорів до проходження атестації з 13.09.2023 р. визначено без встановлення надбавок, а тому підстави для перерахунку заробітної плати з урахуванням ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» відсутні. Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди відповідач зазначив, що підставою для стягнення збитків з держави є факт неправомірних дій державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Водночас, відповідач вважає, що позивачем не обґрунтовано та не доведено протиправність рішень, дій чи бездіяльності відповідача, внаслідок яких була завдана матеріальна шкода. При цьому, відповідач вказав, що визнання закону неконституційним не передбачає його скасування, натомість зумовлює втрату чинності з дня прийняття відповідного рішення Конституційного Суду України.

Рух справи у суді

Ухвалами Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.01.2024 р. та від 25.01.2024 р. адміністративний позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 25.01.2024 р. повернуто позивачу позовну заяву в частині заявлених позовних вимог щодо стягнення з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, завданої пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України та другим реченням абзацу третього пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113ІХ від 19.09.2019р., які визнанні неконституційними рішеннями Конституційного Суду України №60р/2020 від 26.03.2020р. та №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023р., за період з 01.07.2015р. по 13.09.2023р. у сумі 5060574,07 гривень.

25.01.2024 р. судом відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2024 р. скасовано ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.01.2024, а справу направлено для продовження розгляду головуючому судді Брезіній Т.М.

Ухвалою суду від 02.04.2024 р. прийнято відокремлені матеріали адміністративної справи до свого провадження та відкрито провадження у справі, в частині позовних вимог щодо стягнення з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, завданої пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України та другим реченням абзацу третього пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113ІХ від 19.09.2019 р., які визнанні неконституційними рішеннями Конституційного Суду України №60р/2020 від 26.03.2020р. та №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023р., за період з 01.07.2015р. по 13.09.2023р. за правилами спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач з 19.08.1999 р. по 15.11.2023 р. працював в органах прокуратури на різних посадах та зокрема у період з 22.11.2012 р. по 15.11.2023 р. працював у Чернівецькій обласній прокуратурі, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 . (а.с. 10-14).

Також судом встановлено, що позивач отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_2 . (а.с. 15).

Матеріали справи містять інформацію Чернівецької обласної прокуратури за період роботи позивача з 01.07.2015 р. по 16.11.2023 р. та розрахункові листи нарахованої заробітної плати за 2015-2023 роки. (а.с. 16-20, 43-51).

Позивач оскаржував бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплату йому заробітної плати з 01.07.2015 р. у порядку та розмірах, визначених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (адміністративна справа №600/780/21-а), однак 01.12.2022 р. Верховний Суд прийняв постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 52-86).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

У даних правовідносинах спірним є нарахування відповідачем заробітної плати за період з 01.07.2015 р. по 16.11.2023 р. позивачу, прокурору, який не пройшов атестацію, заробітної плати лише у розмірі посадового окладу. Внаслідок вказаних протиправних дій позивач вказує, що за період з 01.07.2015 р. по 13.09.2023 р. йому було завдано матеріальну шкоду у вигляді неотриманої заробітної плати у сумі 5060574,07 грн, а за період 14.09.2023 р. по 16.11.2023 р. заробітну плату нараховано та виплачено в меншому розмірі, ніж передбачено в порядку та в розмірах визначених ст.81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 р.

За період проходження позивачем служби в Чернівецькій обласній прокуратурі нараховувалась заробітна плата відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505 (далі - Постанова №505), незважаючи на те, що ч.1 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) було визначено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

З 25.09.2019 року була чинною редакція ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року». Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: прокурора регіональної прокуратури 1.2.

Між тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (далі - Закон № 113-ІХ) запроваджено реформування органів прокуратури України.

"Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України №113-ІХ було передбачено, що на зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, тобто законодавець, запровадивши Законом України №113-ІХ реформування системи органів прокуратури, наділив Кабінет Міністрів України повноваженням визначати своїм актом розмір винагороди прокурорів. У такий спосіб законодавець запровадив неоднакове регулювання оплати праці прокурорів, фактично поділивши прокурорів на дві категорії: одна - переведені до Офісу Генерального прокурора, обласної та окружної прокуратур, яким винагороду виплачують відповідно до Закону України «Про прокуратуру»; друга - ті, хто продовжував виконувати свої повноваження до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної чи окружної прокуратури, для кого винагороду визначено підзаконним нормативним актом - постановою Кабінету Міністрів України. Таку відмінність у ставленні до прокурорів, які мають єдиний юридичний статус, не можна вважати об`єктивно виправданою, а тому вона є дискримінаційною."

Суд звертає увагу, що згідно з ч.ч. 1, 2 статті 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано такими, що не відповідають Конституції України (і неконституційними).

Разом з цим, відповідно до другого речення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ передбачалося, що за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих та військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 13.09.2023 № 8-р(ІІ)/2023 у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу третього пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 9 вересня 2019 року № 113-ІХ (щодо винагороди прокурора як гарантії його незалежності)" визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ.

У цьому Рішенні Конституційний Суд України, відповідаючи на порушені заявниками питання, з покликанням, з-поміж іншого, на свої рішення від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019, від 1 березня 2023 року № 1-р(II)/2023 виснував, що врегулювання законом, а не підзаконним актом питань матеріального, соціального, пенсійного забезпечення прокурорів становить гарантію забезпечення їх незалежності, унеможливлює втручання органів виконавчої влади в діяльність прокуратури, що інакше призведе до недодержання принципу поділу влади.

Конституційний Суд України зазначив також, що наділення Кабінету Міністрів України повноваженням урегульовувати питання винагороди прокурорів не можна визнати таким, що відповідає конституційній вимозі щодо здійснення органами державної влади своїх повноважень у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

З огляду на ці міркування Конституційний Суд України дійшов висновку, що друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX є таким, що суперечить статті 6 Конституції України в поєднанні з частиною другою статті 131-1 Конституції України.

Крім того, визначення розміру окладу на зазначений період відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, у спірний період, визнано неконституційним.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з 01.07.2015 р. по 13.09.2023 р., суд зазначає наступне.

Статтею 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Суд звертає увагу, що Конституційний Суд України у рішенні від 13.09.2023 у справі № 8-р(ІІ)/2023 не визначив будь-яких особливостей застосування чи виконання свого рішення. У п.2 резолютивної частини рішення вказано, що друге речення абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX, визнане неконституційним, втрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, за змістом ст.152 Конституції України друге речення абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-IX втратило чинність 13.09.2023 року. З вказаних підстав суд вважає помилковими доводи позивача щодо застосування висновків Конституційного Суду України у рішенні від 13.09.2023 у справі № 8-р(ІІ)/2023 до правовідносин, що існували до 13.09.2023 року.

При цьому, відповідно до ч.5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, вирішення питання про відшкодування шкоди можливе за умови одночасного оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що призвели до вказаних матеріальних збитків. В даній справі позивачем не оскаржено рішень, дій чи бездіяльної відповідача за період до правовідносин, що існували до 13.09.2023 року. Суд наголошує, що прийняття Конституційним Судом України рішень №60р/2020 від 26.03.2020 р. та №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023р. не призводить до безспірного факту визнання протиправності рішень, дій або бездіяльності відповідача без самостійного оскарження їх у судовому порядку.

При цьому, судом встановлено, що позивач вже оскаржував бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплату йому заробітної плати з 01.07.2015 р. у порядку та розмірах, визначених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (адміністративна справа №600/780/21-а). З вказаного приводу 01.12.2022 р. Верховний Суд надав оцінку та зробив висновку з приводу спірних правовідносин, на підставі яких прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Таким чином, в силу вимог ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, 22.11.2023 р. Верховний Суд відмовив позивачу у задоволенні заяви про перегляд постанови від 01.12.2023 р. по справі №600/780/21-а та зазначив, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення рішення суду першої інстанції положення норми були чинними та підлягали застосуванню.

Верховний Суд наголосив увагу позивача, що друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 13 вересня 2023 року №8-р(II)/2023 і має значення для вирішення наступних (майбутніх) справ та не може бути підставою для перегляду (зміни) правової позиції суду у спорі, щодо якого постановлене остаточне судове рішення.

Таким чином, суд звертає увагу, що позовні вимоги про стягнення з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з 01.07.2015 р. по 13.09.2023 р. фактично спрямовані на перегляд (зміну) правової позиції суду у спорі (справа №600/780/21-а), щодо якого постановлене остаточне судове рішення, а ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13 вересня 2023 року №8-р(II)/023 має значення для вирішення наступних (майбутніх) справ, тобто тих, які виникли з 13.09.2023 року.

У зв`язку із зазначеним суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з 01.07.2015 р. по 13.09.2023 р.

Щодо позовних вимог про нарахування та невиплату ОСОБА_1 заробітної плати з 14.09.2023 р. по 16.11.2023 р. в порядку та в розмірах визначених ст.81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 р., суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом, у період з 14.09.2023 р. по 16.11.2023 р. позивачу нараховувався і виплачувався лише посадовий оклад без премій та надбавок, а тому заробітна плата позивачу у період з 14.09.2023 р. по 16.11.2023 р. розрахована не у відповідності до положень ст. 81 Закону №1697-VII та без урахування рішення Конституційного Суду України від 13 вересня 2023 року №8-р(II)/023.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем доведено правомірність дій щодо надання відповіді на запит.

За результатами судового розгляду суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність Чернівецької обласної прокуратури яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 заробітної плати з 14.09.2023 р. по 16.11.2023 р. в порядку та в розмірах визначених ст.81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 р. Водночас, суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з Держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з 01.07.2015 р. по 13.09.2023 р.

З вказаних підстав суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому не вирішує питання відшкодування на його користь судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250, 257 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Чернівецької обласної прокуратури яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 заробітної плати з 14.09.2023 р. по 16.11.2023 р. в порядку та в розмірах визначених ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 р.

3. Зобов`язати Чернівецьку обласну прокуратуру здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 14.09.2023 р. по 16.11.2023р., із врахуванням положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014р. та виплатити різницю між належною до сплати та фактично отриманою заробітною платою.

4. В решті позову відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач: Чернівецька обласна прокуратура (вул. Кордуби Мирона, 1, А, м. Чернівці, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, 58001, ).

Суддя Т.М. Брезіна