Справа № 600/1689/23-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року м. Чернівці Справа № 600/1689/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

В С Т А Н О В И В:

Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: стягнути з ОСОБА_1 (далі відповідач) на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 141845,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в наслідок допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху, належний Департаменту патрульної поліції автомобіль отримав механічні пошкодження, а отже Департаменту завдано матеріальних збитків в розмірі 141845,19 грн.

Оскільки завдані збитки не відшкодовані відповідачем, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позов, якому вказував, що не визнає позовні вимоги, оскільки позивач посилається як на правову підставу позову про стягнення збитків ст. ст. 22, 1162 Цивільного кодексу України, однак вказані норми не направлені на врегулювання відносин між органом поліції та його працівником щодо відшкодування збитків завданих роботодавцю під час виконання службових обов`язків. Окрім того, відповідач зазначав, що ні Закон України Про поліцію, ні Дисциплінарний Статут не містить норм, які б регулювали підстави, умови, порядок, межі й розмір матеріальної відповідальності працівників поліції за шкоду заподіяну ним під час виконання службових обов`язків.

Сторонами подано до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності у порядку письмового провадження.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи положення ст. 194 КАС України, суд вважає, що подання учасниками справи клопотань про розгляд справи у порядку письмового провадження, не перешкоджає розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

Згідно послужного списку ОСОБА_1 з 14.09.2020 о проходить службу в управлінні патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції та перебуває на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області (Т.1 а.с. 157 - 168).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.10.2021 о 03 год. 00 хв. в м. Чернівці по вул. Хотинська, 9, поліцейський взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області капрал поліції ОСОБА_1 , керуючи службовим автомобілем TOYOTA PRIUS н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні), перебуваючи у вільному у патрулюванні, допустив наїзд на електроопору.

Внаслідок ДТП транспортний засіб TOYOTA PRIUS н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні), який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить Департаменту патрульної поліції, зазнав механічних ушкоджень.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 03.12.2021 у справі № 726/1747/21, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави (Т.1 а.с. 97 - 98).

Судом також встановлено, що з метою встановлення причин та обставин травмування під час несення служби поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області, 07.10.2021 управлінням патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції видано наказ «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії», яким призначеного службове розслідування (Т. 1 а.с. 99-10).

За наслідками проведеного службового розслідування, 21.12.2021 дисциплінарною комісією складено висновок службового розслідування, який затверджений начальником управлінням патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції 21.12.2021 (а.с. 105 - 116).

На підставі висновку службового розслідування, 24.12.2021 управлінням патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції видано наказ «Про застосування до працівників патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень» № 54, яким до відповідача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани (Т.1 а.с. 117 - 118).

В матеріалах справи міститься висновок експертного дослідження від 26.10.2021 № ЕД-19/126-21/7996-AB, проведений Чернівецьким НДЕКЦ MBC України, згідно якого вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки «TOYOTA» моделі «PRIUS», номерний знак НОМЕР_1 , станом на момент проведення дослідження складає 141845,19 грн (Т.1 а.с. 22 - 42).

У зв`язку з тим, що матеріальні збитки власнику транспортного засобу в розмірі 141845,19 грн не відшкодовані відповідачем, Департамент патрульної поліції звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 року № 580-VIII Про Національну поліцію (далі - Закон №580-VIII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Згідно ч.1 ст. 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний, зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 580-VIII (у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч. 2 ст. 19 Закону №580-VIII).

Частиною 1 ст. 59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 60 Закону №580-VIII).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 3 ст. 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 N 2337-VIII передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про національну поліцію", зокрема, зобов`язує поліцейського берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів.

03.10.2019 Верховної Радою України прийнято Закон України № 160-IX Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі (далі Закон № 160-IX), яким визначені підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №160-IX дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

За приписами п. 4 ст. 1 Закону №160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №160-IX пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Частиною 2 ст. 3 Закону № 160-ІХ передбачено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (ст. 4 Закону № 160-ІХ).

Особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність (ч. 1 ст. 5 Закону № 160-ІХ).

Статтею 6 Закону № 160-ІХ визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону № 160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (ч. 2 ст. 8 Закону № 160-ІХ).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (ч. 3 ст. 8 Закону № 160-ІХ).

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (ч. 4 ст. 8 Закону № 160-ІХ).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (ч. 2 ст. 10 Закону № 160-ІХ).

Відшкодування шкоди, визначеної ч. 2 ст. 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування (ч. 4 ст. 10 Закону № 160-ІХ).

У разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку (ч. 1 ст. 12 Закону № 160-ІХ).

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд наголошує, що позивачем, як суб`єктом владних повноважень, не дотримано вимог ст. 77 КАС України та не надано належних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази видання позивачем наказу про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності (щодо відшкодування шкоди у розмірі 141845,19 грн).

Позивачем, в силу вимог ч. 2 ст. 8 Закону № 160-ІХ, не надано до суду доказів того, що протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим, відповідним наказом призначено розслідування для встановлення причин завдання ОСОБА_1 шкоди, її розміру та винних осіб.

Крім того, позивачем не надано доказів проведення аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або ж рішення суду, якими встановлено причини завдання шкоди, її розмір та винна особа, і які згідно ч.4 ст. 8 Закону №160-IX виключають необхідність проведення розслідування для визначення встановлення всіх обставин завдання шкоди та винної особи.

Суд зауважує, що рішення Садгірського районного суду м. Чернівці у справі № 726/1747/21 від 03.12.2021 винесено відносно ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не є тим рішенням суду в розумінні частини 4 статті 8 Закону №160-IX, яким встановлено причини завдання шкоди, її розмір та винна особа.

Суд також враховує, що позивачем не надано жодного доказу щодо підписання відповідачем письмового зобов`язання про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого керуючись ч. 1 ст. 6 Закону №160-IX відповідач несе матеріальну відповідальність у повному розмірі у випадку встановлення факту завданої з його вини шкоди.

Таким чином, зважаючи на наведене вище, а також те, що позивачем не було дотримано вимоги ст. 8 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі в частині проведення службового розслідування та притягнення відповідача до матеріальної відповідальності на підставі наказу начальника Департаменту патрульної поліції, відтак позовні вимоги є не обґрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягають.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивач під час судового розгляду справи, не довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 72 - 77, 90, 139, 241-243, 246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач Департамент патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, );

відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя В.К. Левицький