Справа № 759/13755/24
Суддя: Горбенко Н. О.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-а/759/157/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Горбенко Н.О., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Тернопільській області, Козар Тараса Миколайовича - лейтенанта поліції Головного управління національної поліції у Тернопільській області, Кулик Назара Олександровича - сержанта Головного управління національної поліції у Тернопільській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Тернопільській області, Козар Тараса Миколайовича - лейтенанта поліції Головного управління національної поліції у Тернопільській області, Кулика Назара Олександровича - сержанта Головного управління національної поліції у Тернопільській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2024 року визначено головуючого суддю Горбенко Н.О.

Справа передана судді 04.07.2024 року.

Вивчивши матеріали позовної заяви суд вважає, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 КАС України, а тому вона має бути залишена без руху з наступних підстав.

Статтями 160, 161 КАС України встановлені вимоги до позовної заяви.

Щодо визначення складу відповідачів по справі суд зауважує, що у позовній заяві позивач залучає у якості відповідачів: Головне управління національної поліції у Тернопільській області, Козар Тараса Миколайовича - лейтенанта поліції Головного управління національної поліції у Тернопільській області, Кулика Назара Олександровича - сержанта Головного управління національної поліції у Тернопільській області.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду у справі №742/2298/17 від 17.09.2020 року, належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 р. у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Враховуючи вищенаведене, позивач має визначитись із колом відповідачів у відповідності до вищевикладених правових позицій Верховного Суду.

Так, відповідно до частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Доказів на підтвердження сплати судового збору за подачу даної позовної заяви, позивачем до позову долучено не було.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, у якій відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16), сформулювала правову позицію, відповідно до якої особи, стосовно яких ухвалено рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору у розумінні Закону України «Про судовий збір», а у випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач та відповідач як рівноправні сторони в адміністративній справі мають право оскаржити це рішення в апеляційному порядку і вказаний Закон винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у цій справі звернула увагу, що відповідно до положень статей 3, 5 Закону України «Про судовий збір» серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду цей закон не передбачає.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду указала, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за подання позовної заяви про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення підлягає сплаті судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 2024 рік становить 605 гривень 60 копійок.

Позивачем квитанція про сплату судового збору за подання адміністративного позову, до матеріалів справ не долучена.

Окрім зазначеного, п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України передбачає, що в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Всупереч вимогам п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України ОСОБА_1 не вказує свій реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер і серію паспорта громадина України і не додає їх належним чином засвідчені копії, що позбавляє суд можливості встановити особу Позивача.

Обов`язковою ознакою відповідності позивача вимогам, які висуваються до нього є встановлення його адміністративної процесуальної правосуб`єктності (ст. 43 КАС України).

Під час вирішення питання щодо наявності або відсутності у позивача процесуальної правосуб`єктності суд, крім іншого, має встановити особу позивача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

Позивачем не надано документу, що посвідчує його особу. Отже, до позовної заяви ОСОБА_1 має додати належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують його особу, які б дали змогу суду встановити особу Позивача.

Також суд звертає увагу, що всупереч п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України позивач не зазначає відомості щодо наявності або відсутності електронного кабінету.

Крім того, відомості, передбачені п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України не зазначені щодо відповідачів по справі.

П. 6 - 8, 11 ч. 5 ст. 160 КАС України встановлює, що в позовній заяві зазначаються: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Жодна із зазначених вимог позивач не виконав.

Також суд звертає увагу на ч. 4 ст. 161 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивач не надав суд жодного доказу, який би підтвердив обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Крім того, до матеріалів позову не долучена навіть спірна постанова серії ЕНА №2467292 від 24.06.2024 року, або будь-які докази того, що вона дійсно була винесена стосовно ОСОБА_1 .

Окрім зазначеного, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 у поданому позові не зазначає підстави свого звернення саме до Святошинського районного суду м. Києва.

Ч. 1 ст. 25 КАС України передбачає, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Як вбачається із ч. 1 ст. 318 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Позивач вказав, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , однак не надав суду жодного доказу, який би підтвердив зазначене.

Таким чином, ОСОБА_1 має надати суду належні та допустимі докази того, що його зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) є адреса: АДРЕСА_1 .

Вказані недоліки у своїй сукупності перешкоджають відкриттю провадження у справі.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

До того ж, суд наголошує на тому, що відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не дотримані вищенаведені положення ст. 161 КАС України, позовну заяву слід залишити без руху із наданням заявнику строку для усунення виявлених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 161, 169 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Тернопільській області, Козар Тараса Миколайовича - лейтенанта поліції Головного управління національної поліції у Тернопільській області, Кулика Назара Олександровича - сержанта Головного управління національної поліції у Тернопільській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - залишити без руху.

Надати позивачу строк 5 (п`ять) днів на усунення недоліків позовної заяви з моменту отримання ухвали.

У випадку не усунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута позивачу відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.О.Горбенко