Справа № 686/19772/23
Суддя: Мазурок О. В.
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/135/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі:

представника позивача Гладченко А.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_2 до Управління державної міграційної служби в Хмельницькій області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління державної міграційної служби в Хмельницькій області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та постанови про накладення адміністративного стягнення. Просить суд, визнати протиправним та скасувати рішення управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 19.07.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Зімбабве ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; скасувати постанову ПН МХМ №001087 від 19.07.2023 року про накладення адміністративного стягнення за частиною 1 статті 203 КУпАП відносно громадянина Республіки Зімбабве ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування свого позову вказав, що 19.07.2023 року головним спеціалістом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Таргоній Р.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МХМ № 001087 стосовно громадянина Республіки Зімбабве ОСОБА_2 у зв`язку із порушенням правил перебування останнього на території України, а саме: вчасно не залишив територію України після закінчення відповідного терміну перебування.

В той же день, 19.07.2023 року після розгляду справи про адміністративне правопорушення першим заступником НУ - начальником відділу Семків Р.Р. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХМ № 001087, якою відповідно до частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення накладено на нього накладено адміністративне стягнення увигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Також 19.07.2023 року головним спеціалістом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області ОСОБА_4 було прийняте рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Відповідно до вказаного рішення уповноважені особи Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області вирішили: «примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина ОСОБА_5 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 17.08.2023 року. Як вбачається із даного рішення 19.07.2023 року під час прийому громадян було виявлено громадянина Республіки Зімбабве ОСОБА_2 , який востаннє прибув на територію Україн 04.05.2019 року через КПП «Платонове», чим порушив правила перебування на території України, а саме: вчасно не залишив територію України після закінчення відповідного терміну перебування.

З рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 19.07.2023 року він не погоджується та вважає його таким, що винесено необґрунтовано та з порушенням вимог законодавства у сфері міграційних відносин, з наступних підстав: управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області під час оформлення адміністративних матеріалів у відношенні позивача не врахувало те, що він проживає в Україні з 2017 року, коли розпочав своє навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М. І. Пирогова. Він успішно закінчив підготовчий курс і пішов на перший і другий роки навчання. Особисті проблеми зі здоров`ям і втрата батька у 2020 році спонукали його подати заяву на однорічну академічну перерву, він мав намір поїхати додому в цей час, але через обмеження, пов`язані з СОУЮ-19, це було неможливо.

Після академічної перерви він відновив навчання вже у Приватному вищому навчальному закладі - Київському медичному університеті (шляхом переведення), де виявив два сумні факти. По-перше, його країна Республіка Зімбабве оприлюднила заяву, в якій визнала онлайн-курси медицини неприйнятними для студентів-медиків, що зробило його поточну освіту потенційно марною вдома. По-друге, він дізнався, що Київський медичний університет, будучи приватним навчальним закладом, не був визнаний і не акредитований у багатьох країнах, у тому числі і в Республіці Зімбабве.

Ці обставини привели до рішення він змінив сферу навчання на комп`ютерні науки, курс, який можна було вивчати онлайн і завершити протягом 3-4 років. Таким чином, у листопаді 2021 року він перевівся до Київського міжнародного університету.

Після початку повномасштабного вторгнення росії на територію України, він вирішив залишитися в Україні, оскільки у нього не було важливих документів, зокрема свідоцтва про народження та атестатів про середню освіту, оскільки вони знаходилися в працівника університету. Він намагався зв`язатися безпосередньо з Київським міжнародним університетом і навіть відвідав університет особисто 28 та 29 квітня 2022 року, але адміністрація не працювала через постійні обстріли, і авіаудари з боку російських загарбників.

Згодом він виявив бажання подати документи на вступ до Хмельницького національного університету. За допомогою декана з іноземних студентів, він дізнався від керівництва Київського міжнародного університету, що він більше не є їхнім студентом і що його документи забрав його агент.

Після консультації з Державною міграційною службою в Україні та юристів його запевнили, що віза все ще дійсна. Посольство України в Південно-Африканській Республіці також допомагало отримати заміну документів і завершило процес нострифікації, а також підтверджувало, що його посвідка на тимчасове проживання все ще дійсна.

Він закінчив реєстрацію та вступні іспити до Хмельницького національного університету, термін дії Посвідки на тимчасове проживання Позивача № ТР220532 спливав 01.08.2023 року, тож у зв`язку з цим він вирішив продовжити її дію.

Наказом Хмельницького національного університету від 13.07.2023 року №134-с він зарахований з 01 вересня 2023 року студентом 1 курсу очної денної форми здобуття освіти з спеціальностями (спеціалізації) за кошти фізичних та/або юридичних осіб згідно з додатком.

Під час його перших двох візитів до Державної міграційної служби України в Хмельницькій області 14 і 15 липня 2023 року, під час завершення процесу реєстрації, вони підтвердили, що його посвідка на тимчасове проживання все ще дійсна. Вищезазначене підтвердили всі міграційні служби до яких звертався позивач, в тому числі в Києві, Ужгороді, Тернополі та Хмельницькому. Навіть на сайті Державної міграційної служби в Україні у розділі «Перевірка недійсних документі» введення номера посвідки на його тимчасове проживання підтверджувало, що він перебуває тут легально на території України, тобто, що вона дійсна. Більше того, станом на 27.07.2023 року, скориставшись вищезазначеним розділом на сайті Державної міграційної служби України та перевіривши дійсність посвідки на тимчасове проживання позивача - результат перевірки: «Інформація про визнання недійсним документа в базах даних ДМС відсутня».

Однак, при черговому візиті до Управління державної міграційної служби України у Хмельницькій області 19.07.2023 року було виявлено, що посвідка на тимчасове місце проживання позивача скасована.

На питання чому йому не повідомлялось це і чому 14 та 15 липня 2023 року відповідач не бачив цього, працівники державної міграційної служби України пояснили, що проблема в системі, адже документом, який позивачу надали при реєстрації в 2017 році, була шестирічна посвідка тимчасового проживання у формі книжечки, яка не сумісна з чинною системою, адже на даний момент видають картки, тому вони не змогли перевірити статус позивача.

Про зміст рішення, яким посвідка на тимчасове місце проживання скасована він дізнався та ознайомився з таким від працівників Хмельницького національного університету, які контактували з УДМС України у Вінницькій області та витребували фото такого рішення.

Так, дійсно рішенням Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 05.07.2022 року №03/22 скасовано посвідку на тимчасове проживання Серія НОМЕР_1 .

Однак, як випливає із змісту такого рішення, він з ним не ознайомлений, копію рішення поштою йому надіслано не було, адже відсутні записи про це у відповідних графах.

Враховуючи те, що йому не було ні вручено ні надіслано рішення про скасування його посвідки та те, що органи, відповідальні за реєстрацію місця проживання та міграцію, не знали про ці факти через недоліки системи, які існують дотепер, як він міг знати про таке рішення? Якщо система має недоліки, то чому студент, який зробив усе від нього залежне для дотримання правил, відповідає за її недоліки?

З 05.07.2022 року до 19.07.2023 року він жив на території України навіть не усвідомлюючи те, що його посвідку на тимчасове місце проживання скасовано. Більше того, він звертався до банків, посольств, міграційних служб, пред`являючи свою посвідку, її серію та номер, і жодне підприємство, установа чи організація не виявляла її недійсність.

Він не порушував вимог частин 1,3 статті 9, частини 1 статті 17 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» так, як останній не був ознайомлений з рішенням Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області №03/22 від 05.07.2022 року про скасування посвідки на тимчасове проживання, тобто останній був позбавлений можливості залишити територію України протягом строку визначеного в законі. Більше того, він до кримінальної відповідальності не притягувався, під слідством в Україні не перебуває та відсутні інші підстави стосовно примусового повернення в країну походження або третю країну.

Тобто, в порушення норм КУпАП, відповідач при винесенні оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення керувався виключно власними припущеннями щодо вчинення позивачем вказаного правопорушення, що є неприпустимим та свідчить про протиправність спірної постанови відповідача.

Також, складання та оголошення йому оскаржуваного рішення відбулося без участі перекладача, право на можливість скористуватися послугами перекладача йому не роз`яснено, а він не в повній мірі розуміє українську мову. Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ПР МХМ № 001087 біля графи «в послугах перекладача та адвоката не потребую, українську мову розумію» стоїть підпис позивача. Однак, підписи на документах були проставлені виключно за вказівкою відповідача англійською мовою «sign», сам же позивач не розумів, що підписує та зміст протоколу. Це підтверджується також тим, що у графі пояснення особи щодо якої складено протокол відповідач записав: «Вчасно не залишив територію України у зв`язку з сімейними обставинами», що не являється правдою і, розуміючи б це, позивач міг би це спростувати. Позивач не залишив вчасно територію України по простій причині: він не знав про наявність рішення про скасування посвідки.

Право іноземця на перекладача закріплено в пункті 1 статті 5 Декларації про права людини стосовно осіб, які не є громадянами країни, в якій проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13 грудня 1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною. У пункті 2 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також визначено, що кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього.

Про важливість забезпечення права особи на перекладача неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН" від 28 листопада 1978 року, у справі "Камазінскі проти Австрії" від 19 грудня 1989 року, у справі "Артіко проти Італії" від З0 травня 1980 року).

Верховний Суд у постановах від 8 липня 2020 року у справі №522/14605/17, від 4 березня 2020 року у справі №813/2417/18, від 8 листопада 2018 року у справі №750/8187/16-а висловив правову позицію, згідно якої за для забезпечення права особи на розуміння суті та змісту рішення міграційного органу, має бути залучений перекладач. Верховний Суд неодноразово наголошував, що дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб`єктом владних повноважень рішень відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

Отже, вказаними норми права встановлено, що рішення про примусове повернення оголошується за участі перекладача та/або законного представника. Тобто присутність перекладача та/або законного представника при оголошенні іноземцю або особі без громадянства є обов`язковою, за винятком випадків, коли іноземець розуміє українську мову, і з цього приводу є відповідні докази.

Також пунктом 10 Інструкції № 353/271/150 встановлено, що після оголошення іноземцю рішення про примусове повернення посадові особи з`ясовують у іноземця намір оскаржити згадане рішення. У разі висловлення іноземцем наміру оскаржити це рішення негайно повідомляється центр надання правової допомоги, якщо іноземець самостійно не уклав угоду з адвокатом.

Оскаржуване рішення відповідачем ухвалено одночасно із винесенням постанови про накладення адміністративного стягнення, якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, яка в свою чергу і стала підставою для ухвалення спірного рішення.

Натомість зі змісту такої постанови убачається, що вона набирає законної сили 28.07.2023. Таким чином, на момент винесення оскаржуваного рішення про примусове повернення від 19.07.2023 постанова про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП законної сили не набрала, а тому не може вважатися такою, що має преюдиційне значення для ухвалення будь яких рішень щодо тих фактів, які нею встановлені.

Отже, Рішення про його примусове повернення ставить під загрозу його навчальні заняття, які завжди були єдиною мотивацією для проживання в Україні.

Він має міцні соціальні зв`язки в Україні. За період проживання в Україні у нього склалися сталі відносини з мешканцями населених пунктів, в яких він навчався. Про вказані обставини було відомо Відповідачу на час складання і

оскаржуваного рішення.

За таких умов, він вважає, що оскаржуване рішення про примусове повернення позивача до країни походження, винесене на формальних підставах. При цьому, рішення повинно бути не лише законним, але й справедливим, відповідати критеріям людяності.

Як вже зазначалось вище, в якості підстав для прийняття оскаржуваного рішення зазначено факт відсутності у позивача підстав для перебування на території України, оскільки посвідку на тимчасове проживання в Україні скасовано. Однак, він не мав наміру порушувати вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та у встановлені строки звертався до органів ДМС з приводу продовження дії посвідки на тимчасове проживання, не знаючи, що остання була скасована. Місцем виявлення правопорушення є кабінет 312 УДМС України в Хмельницькій області, в якому він знаходився для того, щоб продовжити свою посвідку, не знаючи, що вона вже не дійсна.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовом уазсіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. Направив відзив на позов, в якому вказав, що Управління, отримавши ухвалу про відкриття провадження та ознайомившись з позовною заявою, вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню виходячи з наступного: 19.07.2023, під час прийому громадян було виявлено громадянина Республіки Зімбабве ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина Республіки Зімбабве серії НОМЕР_2 , виданий 17.02.2016.

Під час з`ясування підстав для перебування на території України було встановлено наступне. Востаннє в`їхав на територію України 04.05.2019. З часу в`їзду територію України не покидав. 21.08.2018 ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , підстава видачі 04/12.

05.07.2022 рішенням УДМС у Вінницькій області скасовано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 на підставі підпункту 2 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322, (отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи). 06.07.2022, на виконання вимог пункту 65 Порядку №322, повідомлення про прийняте рішення було направлено на адресу позивача, вказану в заяві (вих. №0501.5-3167/05.2-22).19.07.2023 щодо вказаного іноземця працівниками УДМС у Хмельницькій області оформлено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Крім того прийнято рішення про примусове повернення Позивача до країни походження або третьої країни. Враховуючи, що посвідку було скасовано, позивач зобов`язаний був покинути територію України в семиденний термін, проте ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування.

Відповідно до підпункту 1, пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ від 15.02.2102 року №150, протягомнаданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Пунктом 7 Порядку №150 встановлено, що рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства з України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Частиною першою статті 203 КУпАП передбачено відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Позивач стверджує, що протокол та постанова складались без присутності перекладача, чим порушено його права, вказане зовсім не відповідає фактичним обставинам.

Відповідно до статті 268 КУпАП та пункту 2.3 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС України від 28.08.2013 №825 (далі - Інструкція №825), при складанні протоколу про правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі про правопорушення.

На виконання вказаних вимог позивачу роз`яснено зміст статті 63 Конституції України та роз`яснено права, передбачені статтею 268 КУпАП, зокрема і право на залучення адвоката та перекладача, вказане підтверджується підписом Позивача в протоколі. Позивач, після роз`яснення його прав, не виявив бажання залучити адвоката та перекладача. Пунктом 2.5 Інструкції №825 встановлено, що особі, стосовно якої складається протокол про правопорушення, пропонується надати по суті вчиненого правопорушення письмове пояснення, яке заноситься до протоколу про правопорушення і підписується зазначеною особою. Позивач у своїх поясненнях визнав порушення правил перебування іноземців на території України та повідомив про те, що він не потребує залучення адвоката чи перекладача, українську мову розуміє. Фактом, який підтверджує володіння Позивачем українською мовою є те, що він жодного разу не заявляв клопотання про необхідність залучення перекладача та відмовився від свого права на залучення перекладача, що підтверджується підписом Муфуки Нгонідзаше в протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, прошу суд врахувати, що факт достатнього володіння Позивачем українською мовою підтверджується і з постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.10.2022, яка залишена без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 27.02.2023, по справі №308/8761/22 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області встановлено, що щодо доводів адвоката Петрика В.В., про незалучення до участі у справі перекладача, оскільки Муфука Нгонідзаще не володіє українською мовою, то слід зазначити, що останній як вбачається із доданого відеозапису, надавав пояснення в тому числі і на українській мові, виявляв розуміння обставин притягнення до адміністративної відповідальності. Такий проживає на території України, є студентом, згідно з даними протоколу, проживає в Україні. Окрім того, із дослідженого в судовому засіданні відеозапису не вбачається, що позивач, просив працівників поліції про залучення перекладача під час проходження огляду, та складання відносно нього адміністративних матеріалів, зауважень щодо того, що він не розуміє української мови не висловлював. Окрім того, останній не повідомив працівників поліції і про те, що він не розуміє українську мову, а такі сприяли забезпеченню прав особи при складанні протоколу. Крім того, прошу суд врахувати, що Верховний Суд наголошує, що залучення перекладача до участі в розгляді адміністративної справи є правом особи, а не його обов`язком. У разі реальної потреби залучати перекладача орган міграційної служби в такому випадку зобов`язаний його забезпечити. У спірних правовідносинах позивач сам відмовився від свого права на залучення перекладача, адже зазначив, що його не потребує. Указана обставина підтверджена відповідним підписом на протоколі про адміністративне правопорушення, який міститься в матеріалах справи. За таких умов Суд не вважає його право порушеним.

Аналогічна позиція міститься у постановах Верховного Суду: від

16.03.2023 у справі № 522/5661/22; від 27.04.2023 у справі №522/11882/22; від

0702.2023 у справі №522/7918/22.

Позивач не заявляв жодних клопотань про залучення перекладача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення до відповідальності, тому вважаємо, що його право не було порушено.

19.07.2023, в порядку ст. ст. 254-256 КУпАП, з дотриманням вимог законодавства та Інструкції №825, було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення правил перебування на території України, що передбачено частиною 1 статті 203 КУпАП (серія ПР МХМ №001087). Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону. Розглядати справи про адміністративне правопорушення у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, та накладати адміністративне стягнення відповідно до статті 222-2 КУпАП мають право керівники (перші заступники, заступники керівників) головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, а у разі відсутності уповноваженої посадової особи, яка розглядає справи про адміністративне правопорушення та накладає адміністративне стягнення, - особа, яка виконує її обов`язки.

Зокрема під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було встановлено: дата останнього в`їзду Муфуки Нгонідзаше в Україну - 04.05.2019;

дата прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання - 05.07.2022; дата виявлення правопорушення уповноваженими посадовими особами УДМС у Хмельницькій області - 19.07.2023; відсутність заяв про продовження строку перебування на території України; перебування на території України понад встановлений термін; відсутність підстав для законного перебування на території України передбачених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Посадова особа, уповноважена на розгляд справи про адміністративне правопорушення - ОСОБА_6 , на виконання вимог статті 279 КУпАП оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, та роз`яснив Позивачу його права і обов`язки. 19.07.2023, врахувавши вимоги ст. 33, ч. 1 ст. 34 КУпАП, УДМС України в Хмельницькій області, при накладенні стягнення, враховано всі обставини справи, в тому числі, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності Муфуки Нгонідзаше, якою прийнято рішення про накладання стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

Враховуючи, що посвідку було скасовано, позивач зобов`язаний був покинути територію України в семиденний термін, проте ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування.

Відповідно до підпункту 1, пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ від 15.02.2102 року №150, протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Пунктом 7 Порядку №150 встановлено, що рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів. Пунктом 8 Порядку №150 визначено, що заяви про продовження строку перебування на території України (далі - заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС. Для продовження терміну перебування на території України позивач до відповідача не звертався. Таким чином на даний час позивач на території України проживає нелегально. Як вбачається з доданих до позивачем до позовної заяви документів, документи які б підтверджували законне перебування його на території України відсутні. Просить суд врахувати і той факт, що позивач повинен був усвідомлювати, що факт припинення навчання в університеті чи відрахування його з університету може стати підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання, а тому зобов`язаний був вживати всіх заходів для легалізації свого становища. Крім того, представником позивача до позовної заяви додано як доказ наказ про зарахування позивача до Хмельницького національного університету. Просит суд врахувати, що сам лише факт навчання позивача вже в іншому навчальному закладі не підтверджує законність перебування на території України, враховуючи відсутність посвідки на тимчасове проживання. Позивач повинен був звернутись із заявою про продовження строку перебування на території України для отримання законних підстав для перебування на території України. Позивач знав про закінчення законного терміну перебування із заявою про продовження терміну перебування - не звертався та ухилився від виїзду за межі території України, тобто свідомо вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 203 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 10.08.2018 року ОСОБА_3 подав до начальника УДМС у Вінницькій області заяву для отримання посвідки на тимчасове проживання, номер заяви 1254. У вказаній заяві вказано, що він буде проживати в АДРЕСА_1 .

21.08.2018 ОСОБА_3 отримав посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , підстава видачі 04/12. Термін дії 01.08.2023 року.

05.07.2022 року рішенням УДМС у Вінницькій області вказана посвідка була скасована на підставі підпункту 2 пункту 63 від 25 квітня 2018 р. № 322 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання». Вказане рішення було направлено ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу:

с. Петропавлівська Бощагівка Бучанський район Київська область.

Доказів тому, що рішення про скасування посвідки направлялося на адресу проживання ОСОБА_2 ним було отримано до суду не надано.

Відповідно до Наказу від 13.07.2023 року №134-с Хмельницького національного університету позивача зараховано з 01 вересня 2023 року студентом 1 курсу очної денної форми здобуття освіти за спеціальністю 121 Інженерія програмного забезпечення.

19.07.2023 року головним спеціалістом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області ОСОБА_4 було прийняте рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Відповідно до вказаного рішення уповноважені особи Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області вирішили: примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Зімбабве ОСОБА_2 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 17.08.2023 року.

19.07.2023 року першим заступником НУ начальником відділу ОСОБА_6 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХМ № 001087, якою відповідно до частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення накладено на ІНФОРМАЦІЯ_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першої статті 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Положенням статті 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 9 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно ч. 1 ст. 26 Закону № 3773-VI - іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150.

Пунктом 5 розділу І Інструкції передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Процедура оформлення, видачі, обміну, тощо, посвідки на тимчасове проживання урегульована Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визначення недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Постановою КМ України №322 від 25.04.2018, відповідно до положень якого: у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж протягом останнього дня строку її дії.

Якщо до закінчення строку дії посвідки лишилося менш як 15 робочих днів, подання документів для її обміну здійснюється лише до територіального органу/територіального підрозділу ДМС. При цьому територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС здійснюється в установленому законодавством порядку продовження строку тимчасового проживання іноземця або особи без громадянства на період, необхідний для розгляду такої заяви.

Посвідка, що підлягає обміну, після приймання документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки (п.19).

Разом з тим, ч.1ст.203 КУпАП передбачає відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства`іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду та виїзду з України визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Порядок дій осадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженанаказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150(далі - Інструкція). Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Відповідно до Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, що затверджене Постановою КМУ від 15.02.2012 року №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи у разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Заява про продовження строку перебування на території України за формою згідно з додатком 1 подається особисто повнолітнім дієздатним іноземцем або особою без громадянства чи законним представником повнолітньої недієздатної особи та приймаючою стороною територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем перебування іноземця або особи без громадянства не пізніше ніж за три робочих дні до закінчення встановленого строку перебування на території України.

Так, свідок ОСОБА_7 , в судовому засіданні посвідчила, що вона працює у відділі по роботі з іноземними студентами Хмельницького національного університету. До них звернувся студент ОСОБА_3 з питання можливості навчання, надав посвідку на тимчасове проживання, яка була дійсна. Ними було з`ясовано, що він навчався в Києві та Вінниці та був допущений до екзаменів. Вона разом з Муфуком Нгонідзаше двічі приходила в управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в травні та в липні 2023 року. Коли вони прийшли в міграційну службу - працівники міграційної служби підтвердили дійсність посвідки на тимчасове проживання та запропонували ОСОБА_8 здійснити реєстрацію місця проживання. Коли через деякий час вони звернулися в ЖЕК з питання реєстрації місця проживання то там їх повідомили про скасування посвідки. Коли вони приходили перший раз та ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за проживання без реєстрації місця проживання.

Статтею 77 КАС передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення, а саме, що ІНФОРМАЦІЯ_2 порушив вимоги частини 1, 3 статті 3 , статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме вчасно не залишив територію України після закінчення відповідного терміну перебування.

За таких обставин суд вважає, що слід визнати протиправним та скасувати рішення управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 19.07.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Зімбабве ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; скасувати постанову ПН МХМ №001087 від 19.07.2023 року про накладення адміністративного стягнення за частиною 1 статті 203 КУпАП відносно громадянина Республіки Зімбабве ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищевикладене та керуючись Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визначення недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Постановою КМ України №322 від 25.04.2018, Постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 01.11.2022 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану», ст.ст.5, 12, 19, 77, 78, 242, 243-250, 268, 272, 288 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 19.07.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Зімбабве ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати постанову ПН МХМ №001087 від 19.07.2023 року про накладення адміністративного стягнення за частиною 1 статті 203 КУпАП відносно громадянина Республіки Зімбабве ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 08.07.2024 року.

Суддя: