Справа № ЗП/260/21/24
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

05 липня 2024 рокум. Ужгород№ ЗП/260/21/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Плеханова З.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову до його пред`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_1

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, якою просить:

Забезпечити позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 та до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та рішення протиправними й зобов`язати вчинити певні дії, шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 , її командуванню та будь-яким інших службовим й посадовим особам, вчиняти дії щодо переміщення (перевезення, переведення, доставлення, направлення тощо) ОСОБА_1 до інших військових частин з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням у справі за вказаним позовом.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що 11 травня 2024 року біля 18:00 поблизу супермаркету «АТБ», що по знаходиться на АДРЕСА_1 , до ОСОБА_1 підійшли працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 та із застосуванням фізичної сили й погроз, затримали його (без складання будь яких документів) і доставили до приміщення цього Центру комплектування. Згодом ОСОБА_1 перенаправили до ІНФОРМАЦІЯ_3 за зареєстрованим місцем проживання. З названого ІНФОРМАЦІЯ_2 без жодних пояснень і без належного проходження ВЛК ОСОБА_1 було доставлено до Військової частини НОМЕР_1 (Рівненського загальновійськового полігону) та повідомлено про призов на військову службу за мобілізацією за місцем роботи. Зазначає, що його мобілізація відбулася незаконно, оскільки на підставі абзацу 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції, яка діяла станом на день мого затримання) він не підлягав мобілізації, оскільки мав дружину-інваліда ІІІ групи. На підставі наведеного вище, має намір оскаржити ці дії й рішення в судовому порядку найближчим часом. Зазначає, що за наявної у нього інформації 05 липня 2024 року або 08 липня 2024 року ОСОБА_1 разом з іншими військовослужбовцями буде відправлено з Військової частини НОМЕР_1 (Рівненського загальновійськового полігону) в зону проведення бойових дій на східну територію України. Таким чином, зазначає, що існує висока ймовірність його смерті чи заподіяння шкоди його здоров`ю, що унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь ОСОБА_1 , оскільки в такому випадку подальше звільнення такого з військової служби з підстав наявності у нього дружини-інваліда ІІ групи по зору, яка потребує стороннього догляду, є неможливим. Відтак просить задовольнити його заяву.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, оцінивши зміст такої заяви суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При цьому, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Для задоволення судом поданої заявником заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом враховується правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року по справі № 826/13306/18, згідно якої суд зазначає, що обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову щодо «очевидності» ознак протиправної бездіяльності відповідача та порушення прав позивача, то попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваної бездіяльності поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів, повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду.

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значних зусиль для відновлення прав позивача.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Позивач в обгрунтування обставин, про які ним зазначено в заяві не надав жодного доказу, що унеможливлює надати їм судом будь-яку оцінку . та встановити наявність підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність всіх відповідачів - суб`єктів владних повноважень є очевидно протиправними.

При цьому, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача, оскільки заявником не надано належних доказів та обґрунтувань того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що зазначені заявником в якості підстав для забезпечення позову обставини не можуть бути розцінені в якості передумов для вжиття забезпечувальних заходів, а задоволення заяви про забезпечення позову на підставі викладених обставин буде суперечити принципам адміністративного судочинства.

Наведене свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 151, 154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову до його пред`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя З.Б.Плеханова