Справа № 560/7727/24
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/7727/24
РІШЕННЯ

іменем України

04 липня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № 1-2209-UA0052031 від 31.12.2022 року; № -2209-UА0052031 від 14.11.2023 року; № 543858-24/22-12-від 28.11.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, нараховуючи грошові зобов`язання за земельну ділянку, яка не належить позивачу, а також за земельні ділянки, за які уже було сплачено податки, діяв протиправно, а тому спірні податкові-повідомлення рішення необхідно скасувати.

Ухвалою від 24.05.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначив за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 07.06.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Хмельницькій області про розгляд справи №560/7727/24 за правилами загального позовного провадження або в судовому засіданні з викликом сторін.

Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що у власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 46,0 га для ведення фермерського господарства (кадастровий номер :02:001:0155), нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 661784,55 гривень.

Крім того, на момент формування податкового повідомлення - рішення про сплату МПЗ за даними інформаційно-комунікаційних систем Державної податкової служби України у власності громадянки ОСОБА_1 перебували наступні земельні ділянки:

- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бучайської сільської ради (Новоушицької ТГ) площею 1,71 (кадастровий номер :02:001:0063), нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 45479,49 грн, що підтверджується інформацією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру;

- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бучайської сільської ради (Новоушицької ТГ) площею 1,71 (кадастровий номер :02:001:0064), нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 45482,15 грн, що підтверджується інформацією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація щодо передачі в оренду зазначених земельних ділянок.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області про нарахування мінімального податкового зобов`язання за 2022 рік від 28.11.2023 №543858:24/22-12 на суму 26601,59 грн та податкових повідомлень - рішень по земельному податку з фізичних осіб від 31.12.2022 №1-2209- НОМЕР_1 на суму 52942,78 грн та від 14.11.2023 №-2209- UA0052031 на суму 52942,78 грн, винесено на підставі, у межах повноважень контролюючого органу та у спосіб, що передбачений чинним податковим законодавством України, із врахуванням всіх обставин, що мали значення для їх прийняття, а тому підстави для визнання їх неправомірними і скасування відсутні. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач подала до суду відповідь на відзив, у якій з доводами відповідача не погоджується. Зазначає, що ніколи не мала у власному віданні земельну ділянку із кадастровим номером, яка зазначена в згаданих ППР та розрахунку загального податкового зобов`язання із кадастровим номером :02:001:0155 (площею 46 га), а єдина земельна ділянка, яку позивач отримувала згідно державного акту на право постійного користування землею з метою ведення селянського (фермерського) господарства площею 46,0 га є земельна ділянка із кадастровим номером :02:001:0155, що також може бути підтверджено крім вищезгаданих документів державним актом на право постійного користування землею III-ХМ № 001196 від 26.03.2001 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 279739981 від 18.10.2021 року. Просить задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 46 га кадастровим номером :02:001:0155 надана ОСОБА_1 на праві постійного користування для ведення селянського (фермерського) господарства згідно державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ХМ001196, виданого 25.03.2001.

На підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, ОСОБА_1 , як користувачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 46 га, кадастровим номером :02:001:0155 (нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 661784,55 грн), розташованої на території Новоушицької селищної ради, ГУ ДПС у Хмельницькій області проведено нарахування земельного податку з фізичних осіб та сформовані податкові повідомлення-рішення від 31.12.2-2409-2209- НОМЕР_2 про визначення суми податкового зобов`язання на 2022 рік у розмірі 52 942,78 грн, від 14.11.2023 №-2209- НОМЕР_2 про визначення суми податкового зобов`язання на 2023 рік у розмірі 52 942,78 грн.

У 2021 році засновано фермерське господарство «ТРУДІВНИК», яке фактично використовує зазначену земельну ділянку у своїй діяльності, про що повідомлено контролюючі органи, шляхом подання повідомлення за формою 20-ОПП.

Також за даними Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру ОСОБА_1 належать земельні ділянки, що були їй надані як паї:

- площею 1,71 га (кадастровий номер :02:001:0063) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бучайської сільської ради (Новоушицької ТГ), нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 45479,49 грн;

- площею 1,71 га (кадастровий номер :02:001:0064) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бучайської сільської ради (Новоушицької ТГ), нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 45482,15 грн.

У 2022 році позивачем був сплачений земельний податок в розмірі 1508,26 грн за вищевказані земельні ділянки площею 1,71 га.

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області проведено обчислення мінімального податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік, яке визначено у розмірі 28109,85 грн та з урахуванням земельного податку у розмірі 1508,26 грн, винесено податкове повідомлення-рішення від 28.11.2023 № 543858-24/22-12 на суму 26601,59 грн.

Спірні податкові повідомлення-рішення були отримані позивачем 06.03.2024.

Позивач, не погоджуючись з указаними податковими повідомленнями-рішеннями, подала скаргу до ДПС України.

Рішенням про результати розгляду скарги ДПС від 24.04.2024 року № 11917/6/99-00-06-01-03-06 залишено без змін податкові повідомлення рішення винесені ГУ ДПС у Хмельницькій області від 28.11.2023 №543858-24/22-12 від 31.12.2-2409-2209-UA0052031 та від 14.11.2023 №-2209-UA0052031.

Вважаючи порушеними свої права, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Обов`язок зі сплати земельного податку виникає з моменту набуття права власності (користування) відповідною земельною ділянкою.

Відповідно до статей 125 та 126 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року №2768-111, із змінами та доповненнями, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Права власності/користування земельними ділянками повинні бути оформлені та зареєстровані відповідно до законодавства.

Оскільки платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування, то фізична особа (засновник фермерського господарства), що отримала правовстановлюючий документ на земельну ділянку, в якому визначено цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства, сплачує земельний податок за вказану земельну ділянку.

Згідно зі статтею 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування.

Об`єктами оподаткування - відповідно до статті 270 Податкового кодексу України є земельні ділянки, земельні частки (паї), які перебувають у власності, та земельні ділянки, державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування.

Базою оподаткування платою за землю відповідно до статті 271 Податкового кодексу України є:

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахування коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІ Податкового кодексу України.

- площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.

До переліку видів земельних ділянок, щодо яких фізичні особи мають право на пільги зі слати земельного податку, не включено земельні ділянки, що утворилися за рахунок переданих за рішенням відповідної ради земельних часток (паїв).

Тобто, фізичні особи, визначені у пункті 281.1 статті 281 Податкового кодексу України, за земельні паї сплачують земельний податок на загальних підставах.

Згідно з пунктом 281.3 статті 281 Податкового кодексу України від сплати податку звільняються на період дії єдиного податку четвертої групи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі земельних ділянок та земельних часток ( паїв) в оренду платнику єдиного податку четвертої групи.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельних ділянок для проведення звірки даних щодо:

розміру площ та кількості земельних ділянок, що перебувають у власності та/або користуванні платника податку;

на право користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 та 281.5 цієї статті;

розміру ставки земельного податку;

нарахованої суми плати за землю.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є:

а) дані державного земельного кадастру;

б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю);

г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї);

г) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв);

д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї);

е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцезнаходженням земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 Податкового кодексу України, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити, кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, тобто це безстрокове право особи володіння і користування земельною ділянкою державної (комунальної) власності, яка раніше була передана цій особі для цілей створення (ведення) селянського (фермерського) господарства.

З матеріалів справи суд встановив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 46 га кадастровим номером :02:001:0155 надана ОСОБА_1 на праві постійного користування для ведення селянського (фермерського) господарства згідно державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ХМ001196, виданого 25.03.2001 Новоушицькою районною радою народних депутатів.

Щодо правомірності нарахування ОСОБА_1 грошового зобов`язання з земельного податку на 2022 рік у розмірі 52 942,78 грн та на 2023 рік у розмірі 52 942,78 грн, суд зазначає наступне.

Особливості регулювання відносин в сфері земельного права, в тому числі підстави для набуття земельних ділянок у власність та користування, визначені Земельним кодексом України.

Позивач зазначає, що земельна ділянка площею 46 га кадастровим номером :02:001:0155 використовується у господарській діяльності фермерського господарства «Трудівник».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року №973-ІV, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно з частиною 4 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа -підприємець.

Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства).

В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

У статті 7 цього Закону встановлено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 12 цього Закону землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Статтею 19 Закону України «Про фермерське господарство» визначено порядок формування майна фермерського господарства та встановлено, що до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Речові права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виникають з моменту такої реєстрації відповідно до частини 2 статті 3 Закону від 01.07.2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державній реєстрації відповідно до частиною 1 статті 4 Закону №1952 підлягають: право власності; похідні речові права, зокрема, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; інші речові права відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Таким чином, законодавством чітко регламентовано порядок набуття права користування на земельну ділянку та момент з якого виникає право користування даною земельною ділянкою.

Враховуючи наведене, у спірних правовідносинах підлягає з`ясуванню питання щодо передачі позивачем права користування земельною ділянкою площею 46 га кадастровим номером :02:001:0155 фермерському господарству «Трудівник» в установленому законом порядку.

Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2019 року по справі №120/4362/18-а (адміністративне провадження №К/9901/16831/19) висловив таку позицію:

«За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною другою статті 16 Закону України від 06 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Частинами 1, 2 статті 21 цього Закону встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

Суд встановив, що земельна ділянка площею 46 га кадастровим номером :02:001:0155 перебувала у фактичному користуванні ФГ «Трудівник», проте позивач не оформила належним чином передачу вказаної земельної ділянки фермерському господарству як землекористувачу, оскільки відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право користування землею, так само як і суміжні права та обов`язки землекористувача, виникають з моменту реєстрації права оренди або права власності на землю.

Таким чином, оскільки постійним користувачем земельної ділянки площею 46 га з кадастровим номером :02:001:0155 є позивач, суд дійшов висновку, що саме на неї покладено обов`язок сплати земельного податку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про правомірність винесених Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області податкових повідомлень-рішень від 31.12.2-2409-2209- НОМЕР_2 про визначення суми податкового зобов`язання на 2022 рік у розмірі 52 942,78 грн та від 14.11.2023 №-2209- НОМЕР_2 про визначення суми податкового зобов`язання на 2023 рік у розмірі 52 942,78 грн.

Вирішуючи питання щодо нарахування позивачу мінімального податкового зобов`язання згідно з оскаржуваним ППР за 2022 рік на суму 26601,59 грн, суд виходить з наступного.

Законом України від 30 листопада 2021 року №1914 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» для платників податків - фізичних осіб, у яких у власності та/або користуванні (оренді, суборенді, емфітевзисі, постійному користуванні) є земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, введено поняття мінімального податкового зобов`язання.

Особливості визначення загального мінімального податкового зобов`язання платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, регулюються пунктом 170.14 статті 170 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 170.14.1 пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.

При обчисленні мінімального податкового зобов`язання нормативна грошова оцінка земельних ділянок застосовується контролюючими органами з урахуванням вимог, встановлених пунктом 271.2 статті 271 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 170.14.2 пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України, у разі передачі таких земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, їх розмір враховується при визначенні загального мінімального податкового зобов`язання орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) таких земельних ділянок у порядку, встановленому ПК України.

Відповідно до підпункту 170.14.3 пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України визначення загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб.

Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.

Податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку про сплату річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, на суму позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, надсилається (вручається) платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України, до 1 липня року, наступного за звітним.

Відповідно до підпункту 170.14.6 пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України у разі згоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою сумою річного податкового зобов`язання з ПДФО такий платник податку зобов`язаний сплатити зазначену у відповідному податковому повідомленні-рішенні суму податку протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Суд встановив, що згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС України та даних Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру за ОСОБА_1 обліковуються такі земельні ділянки:

- площею 46.0 га (кадастровий номер :02:001:0155) для ведення фермерського господарства, нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 661784,55 гривень;

- площею 1,71 га (кадастровий номер :02:001:0063) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бучайської сільської ради (Новоушицької ТГ), нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 45479,49 грн;

- площею 1,71 га (кадастровий номер :02:001:0064) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бучайської сільської ради (Новоушицької ТГ), нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 45482,15 грн.

Інформація щодо інших користувачів указаних земельних ділянок в Державному реєстрі речових прав відсутня.

У 2022 році позивачем був сплачений земельний податок в розмірі 1508,26 грн за земельні ділянки площею 1,71 га.

Головне управління ДПС у Хмельницькій області проведено обчислення мінімального податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік, яке визначено у розмірі 28109,85 грн, з урахуванням сплаченого земельного податку у розмірі 1508,26 грн, та винесено податкове повідомлення-рішення від 28.11.2023 № 543858-24/22-12 на суму 26601,59 грн.

Суд звертає увагу, що підпунктом 170.14.3 пункту 170.14 статті 170 ПК України встановлено, що платниками податку до бюджету сплачується лише позитивне значення різниці між сумою загального МПЗ та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь.

Таким чином, суд зазначає, що сплата позивачем земельного податку не виключає обов`язку сплати суми нарахованого загального мінімального податкового зобов`язання за 2022 рік.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про правомірність прийнятого Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області податкового повідомлення-рішення від 28.11.2023 № 543858-24/22-12 на суму 26601,59 грн.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що відповідач довів правомірність оскаржуваних рішень, натомість, позивач не довела обґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв`язку із чим, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 1-2209-UA0052031 від 31.12.2022 року, № -2209-UА0052031 від 14.11.2023 року та № 543858-24/22-12-від 28.11.2023 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29001 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя В.К. Блонський