Справа № 520/37499/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 р. Справа № 520/37499/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/37499/23

за позовом ОСОБА_1

до Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Національної поліції України (далі відповідач, НПУ), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України (, 01601, м. Київ, вул. Богомольця, б. 10), яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), щорічної основної (30 діб) та додаткової (15 діб) оплачуваної відпустки за 2022 рік, в загальній кількості 48 діб;

- стягнути з Національної поліції України (, 01601, м. Київ, вул. Богомольця, б. 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби), щорічної основної (30 діб) та додаткової (15 діб) оплачуваної відпустки за 2022 рік, в загальній кількості 48 діб.

В обґрунтування позову вказано, що бездіяльність Національної поліції України, яка полягає у невиплаті грошової компенсації при звільненні ОСОБА_1 за невикористані дні відпустки за попередні роки є протиправною, оскільки у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 по справі № 520/37499/23 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за попередні роки, аніж рік звільнення, жодним чином не врегульовані в нормах спеціального законодавства, субсидіарне застосування норма трудового законодавства у спірних правовідносинах є доцільним та відповідає усталеній судовій практиці з аналогічних питань.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 18 квітня 1995 року до 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ та в період з 07 листопада 2015 року до 02 жовтня 2023 року проходив службу в органах Національної поліції України.

Наказом Національної поліції України від 29.09.2023 № 1569 о/с дск ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 02 жовтня 2023 року, з виплатою компенсації за невикористані 06 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік.

Кошти за визначену у наказі НПУ компенсацію невикористаних відпусток (з урахуванням податків і зборів) були перераховані 10 жовтня 2023 року на картковий рахунок ОСОБА_1 у сумі 34306,18 грн.

Відповідно до відповіді Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 07.12.2023 на адвокатські запити № 918, № 919 та №921, ОСОБА_1 щорічну основну оплачувану відпустку за 2015 рік (3 доби за фактично відпрацьований час) не використав, щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки використав у повному обсязі, щорічну основну (30 діб) та додаткову (15 діб) оплачувані відпустки за 2022 рік не використав, щорічну основну оплачувану відпустку за 2023 рік використав у кількості 14 діб.

У відповіді Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 07.12.2023 на адвокатські запити № 918, № 919 та №921 зазначено, що компенсація за невикористану відпустку позивачу була виплачена при звільненні лише за 2023 рік, а компенсація за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік (3 доби за фактично відпрацьований час), щорічну основну (30 діб) та додаткову (15 діб) оплачувані відпустки за 2022 рік не виплачувалась.

Вважаючи, що Національною поліцією України при звільненні ОСОБА_1 02 жовтня 2023 року протиправно не здійснено виплату грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки, а саме за 2015 рік (3 доби), за 2022 рік (45 діб), в загальній кількості 48 діб, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Питання виплати компенсації за невикористані відпустки при звільненні за роки, що передували року звільнення поліцейського, неодноразово було предметом дослідження Верховного Суду, зокрема у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19.

Вказані висновки в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

У справі № 160/10875/19 Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах № 818/1276/17, № 820/5122/17, № 808/2122/18, № 825/1038/16, на які посилається скаржник у апеляційній скарзі, і зазначив таке.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд звернув увагу, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016 року, питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Так, відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

Таким чином, Верховний Суд у справі № 160/10875/19 дійшов висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Такі ж висновки підтримані Верховним Судом у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 30 листопада 2022 року при розгляді справи № 640/85/20 та від 20 липня 2023 року при розгляді справи № 200/18480/21.

Відповідно до відповіді Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 07.12.2023 на адвокатські запити № 918, № 919 та №921, ОСОБА_1 щорічну основну оплачувану відпустку за 2015 рік (3 доби за фактично відпрацьований час) не використав, щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки використав у повному обсязі, щорічну основну (30 діб) та додаткову (15 діб) оплачувані відпустки за 2022 рік не використав, щорічну основну оплачувану відпустку за 2023 рік використав у кількості 14 діб.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України від 06.04.2016 за № 260, передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому, не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році.

В наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19 січня 2021 року в справі № 160/10875/19.

Враховуючи наведене, колегія суддів вказує на безпідставність доводів відповідача про те, що компенсація за невикористані додаткові відпустки обмежується тільки роком звільнення поліцейського та не поширюється на роки, що передували звільненню.

Вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки.

За таких обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпусток за 2015, 2022 роки.

Покликання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду у справі № 620/3663/19 (постанова від 25 травня 2023 року) про те, що після внесених Законом від 15.03.2022 № 2123-IX у статтю 60 Закону № 580-VIII змін не можуть бути застосовані до спірних правовідносин норми трудового законодавства, апеляційний суд вважає хибними.

Так, у пункті 55 зазначеної постанови Верховного Суду, на яку покликається суд першої інстанції, зазначено, що оскільки після 01 травня 2022 року законодавчо врегульовані спірні питання щодо переміщення поліцейських по службі, то відсутні обґрунтовані підстави й доцільність відступати від висновку щодо застосування відповідних норм Закону №580-VIII у попередній редакції, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, та формулювати інший висновок щодо застосування цих норм, які після вказаної дати не підлягатимуть застосуванню в судовій практиці до правовідносин, аналогічних тим, які виникли в цій справі.

Тобто, даний висновок Верховного Суду сформульований виключно для обставин тієї справи, що розглядалася (№ 620/3663/19) та аналогічних їй обставин.

У зазначеній справі спір стосувався законності переміщення поліцейського по службі, про що чітко зазначено у процитованому пункті рішення Верховного Суду.

В той же час, суд першої інстанції некоректно процитував даний пункт постанови Верховного Суду і дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, що розглядається, застосувавши до неї нерелевантні висновки Верховного Суду.

Також помилковими є застосовані при ухваленні рішення судом першої інстанції правові висновки Верховного Суду у справах №№ 820/5122/17 та 808/2122/18, оскільки у зазначеному вище рішенні у справі № 160/10875/19 Верховний Суд відступив від висновків, сформованих у судових рішеннях у цих справах.

При цьому, колегія суддів обираючи належний та ефективний спосіб захисту вважає, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористані дні відпусток, не підлягає задоволенню, оскільки такі суми позивачу не нараховані, отже є вимогою заявленою на майбутнє, а належним способом захисту, на думку колегії суддів, є саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку компенсацію.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку, що суд першої інстанції у справі, що розглядається, не повно встановив обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 по справі № 520/37499/23 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України, що полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби, щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 30 діб та додаткової оплачуваної відпустки у кількості 15 діб за 2022 рік.

Зобов`язати Національну поліцію України () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби, щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 30 діб та додаткової оплачуваної відпустки у кількості 15 діб за 2022 рік.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий