Справа № 280/3847/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 липня 2024 року Справа № 280/3847/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання дій протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01 серпня 2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження в подальшому виплати пенсії максимальним розміром, починаючи з 01 березня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при виконанні рішень суду у справах № 280/10991/21, 280/5708/23 ГУ ПФУ України в Запорізькій області повторно перерахувало позивачу пенсію з 01 грудня 2019 року згідно з довідкою Державної установи Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області від 06 жовтня 2021 року №33/28-2401, але з обмеженням максимального розміру пенсії позивача. Вказує, що пунктом 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи №3668-VI від 08 липня 2011 року передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом, тобто до позивача. Крім того, пунктом 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №911VIII від 24 грудня 2015 року визначено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року. Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що пенсія позивачу була призначена до 01 січня 2016 року на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, вважає, що застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії позивача є неправомірним, у зв`язку із чим просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 06 травня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на те, що обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами передбачено чинними положеннями Закону №3668-VI, а тому такі дії пенсійного органу є правомірними.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 є пенсіонером та з 03 серпня 2000 року отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року № 280/10991/21, яке набрало законної сили 27 червня 2022 року, зокрема було зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, згідно з Довідкою від 06 жовтня 2021 року за №33/28-2401 про розмір грошового забезпечення, виданою Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі №280/5708/23, яке набрало законної сили 18 листопада 2023 року, зокрема було зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області нарахувати та виплатити з 01 серпня 2022 року ОСОБА_1 щомісячну доплату до пенсії, передбачену постановою Кабінету Міністрів України Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб від 14 липня 2021 року №713, у розмірі 2 000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 коп.).

На виконання вищевказаних рішень Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивача в першому випадку з 01 грудня 2019 року, а в другому з 01 серпня 2022 року.

Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області проведено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» перерахунок пенсії позивача з 01 березня 2024 року в розмірі 24307,56 грн, проте з обмеженням максимального розміру пенсії в розмірі 23610,00 грн, що підтверджено копією протоколу, яка міститься в матеріалах справи.

В березні 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії без обмежень максимального розміру.

Однак, листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 12 квітня 2024 року позивачу відмовлено у здійсненні такого перерахунку.

Вважаючи, що відповідачем протиправно обмежено максимальний розмір пенсії, позивач звернувся до суду з позовом.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Суд зауважує, що обмеження пенсії позивача максимальним розміром у спірних відносинах передбачено частиною сьомою статті 43 Закону №2262-ХІІ та статтею 2 Закону №3668-VI.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнано неконституційними положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII "Про Конституційний Суд України".

У пункті 2 резолютивної частини згаданого рішення Конституційного Суду України визначено, що положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно з частинами першою та другою статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Системний аналіз норм законодавства з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 дає підстави для висновку, що з 20 грудня 2016 року частина сьома статті 43 Закону №2262-ХІІ, яка передбачала обмеження пенсії максимальним розміром, а саме 10 прожитковими мінімумами для непрацездатної особи, є нечинною та не підлягає застосуванню у спірних відносинах.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 08 серпня 2019 року у справі №522/3271/17, від 16 квітня 2020 року у справі №620/1285/19, від 09 лютого 2021 року у справі №1640/2500/18.

Внесені Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до частини сьомої 43 Закону №2262-ХІІ, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Такий висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 09 листопада 2020 року у справі №813/678/18.

З огляду на викладене, частина сьома статті 43 Закону №2262-ХІІ, якою було передбачено обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром, втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016.

Суд визнає помилковими посилання пенсійного органу щодо наявності у статті 2 Закону №3668-VI положень стосовно можливості обмеження пенсії максимальним розміром на рівні 10 прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, оскільки Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності військовослужбовців як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17.03.2004 №7-рп/2004).

Обмеження максимального розміру пенсії порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

При цьому, суд враховує, що положення статті 2 Закону №3668-VІ є аналогічними за змістом положенням частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016.

За таких обставин, зважаючи на визнання неконституційними положень частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, якою передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, приймаючи до уваги те, що обмеження пенсії максимальним розміром порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, суд дійшов висновку про протиправність дій ГУПФ України в Запорізькій області щодо проведення нарахування та виплати пенсії після її перерахунку з обмеженням максимального розміру.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання ГУПФУ в Запорізькій області - виплачувати без обмеження максимального розміру пенсії в подальшому, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Враховуючи, вищевикладене суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому. З огляду на це, суд дійшов висновку про відмову у позові в частині вказаних позовних вимог.

З приводу строків звернення до суду із позовом суд зазначає, що рішення у справі № 280/5708/23 на підставі якого позивачу проведено перерахунок пенсії набрало законної сили 18 листопада 2023 року, при цьому до суду із позовом в даній справі позивач звернувся 29 квітня 2024 року, тобто у шестимісячний строк, встановлений статтею 122 КАС України.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

З урахуванням положень частини 3 статі 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01 серпня 2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження в виплати пенсії максимальним розміром, починаючи з 01 березня 2024 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору сумі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення складено в повному обсязі 04 липня 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов