Справа № 600/7070/23-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/7070/23-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

04 липня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, в якому просила:

- визнати протиправним рішення №38 від 29.09.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту її звернення, тобто з 29.08.2023.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Кіцманським РВ УМВС України в Чернівецькій області 15 вересня 1998 року.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 від 15 липня 1993 року позивач належить до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Довідкою Ставчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №202 від 20 вересня 2023 підтверджується те, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та постійно проживала з 20.07.1990 по даний час та постійно проживає в селі Ставчани Чернівецького району Чернівецької області. Територія села по забрудненості радіонуклідами в зв`язку з аварією на ЧАЕС відноситься до посиленого радіоекологічного контролю згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 19.07.1991 року.

21 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №38 від 29 вересня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, а саме: відсутність необхідного терміну проживання на території яка відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

З вказаного рішення вбачається, що за даними довідки, виданою Ставчанською сільською радою Чернівецької області, заявниця проживала та проживає з 20.07.1990 по теперішній час, тобто, станом на 01.01.1993 термін її проживання 02 роки 5 місяців 12 днів (при необхідному 4 роки).

Позивач, не погоджуючись з рішенням пенсійного органу, звернулась з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю має право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку виключно за умови, що вона станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала у цій зоні не менше 4 років. При цьому належними та достовірними документами, які можуть підтвердити дане право, є документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Так, суд першої інстанції встановив, що згідно довідки №202 від 20 вересня 2023 року, виданої Ставчанською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, яка була подана позивачем відповідачу до заяви про призначення пенсії, ОСОБА_1 проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 20 липня 1990 року.

Згідно розрахунків проведених територіальним органом Пенсійного фонду України у рішенні №38 від 29 вересня 2023 року, станом на 01 січня 1993 року термін проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіоекологічного контролю становить 2 роки 5 місяців 12 днів.

Отже, період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року є меншим встановленого частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ необхідного періоду проживання у такій зоні (4 роки), що давало б позивачу право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного терміну проживання на території, яка відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Щодо доводів позивача про те, що вона проживала в с. Ставчани Чернівецького району Чернівецької області з 01.09.1985 в період її навчання у Чернівецькому національному університеті з 01.09.1985 по 02.07.1990 з посиланням на архівну довідку №34/47-2135 від 04 жовтня 2023 року, суд першої інстанції вказав, що сам факт навчання позивача у Чернівецькому національному університеті з 01.09.1985 по 02.07.1990 не підтверджує факт проживання ОСОБА_1 саме в с. Ставчани Чернівецького району Чернівецької області, про що вказано у позові.

При цьому, згідно доданого до позову витягу з Реєстру територіальної громади, позивач зареєстрована за вказаною вище адресою з 20.07.1990.

Також, згідно довідки №202 від 20 вересня 2023 року, виданої Ставчанською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, яка згідно абзацу 5 підпункту 7 пункту 2.1 Порядку №22-1 є належним документом для підтвердження права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, позивач проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю з 20.07.1990, тобто вже після закінчення навчання в університеті

Суд першої інстанції звернув увагу, що сама по собі наявність у позивача посвідчення громадянки, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986 р. (категорія 4) серії НОМЕР_2 від 15.07.1993 не підтверджує доводи позову про те, що позивач весь час проживала у селі Ставчани Чернівецького району Чернівецької області і до 20.07.1990, та те, що станом на 01 січня 1993 року термін проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіоекологічного контролю становив не менше 4-ох років.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного терміну проживання на території, яка відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон №796), згідно з ст. 9 якого (тут і далі - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.

Відповідно до абз.6 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796 передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали в цій зоні не менше 4 років, на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Отже, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту ст. 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Аналогічна правова позиція Верховним Судом висловлена у постанові від 19.09.2019 у справі №556/1172/17.

Підпунктом 7 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №22-1) передбачено, що документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відтак, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Так, зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від №38 від 29.09.2023 судом встановлено, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, а саме відсутність необхідного терміну проживання на території, яка відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, оскільки за даними довідки, виданої Ставчанською сільською радою Чернівецької області, ОСОБА_1 проживала та проживає з 20.07.1990 року по теперішній час на території, яку віднесено до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона), що свідчить про те, що станом на 01.01.1993 термін проживання склав 02 роки 05 місяців 12 днів (при необхідності 4 років).

Однак, колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи, а саме посвідченням серії НОМЕР_2 від 15.07.1993, підтверджено статус позивача як особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто такої що постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Верховний Суд вказав, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи). Дана правова позиція висвітлена Верховним Судом у постановах від 17.06.2020 по справі №572/456/17 (провадження №К/9901/22569/18, К/9901/22573/18), та від 31.07.2019 по справі №572/1173/17 (провадження №61-34544св18).

Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, виселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Вказана позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 24.10.2019 у справі № 152/651/17, від 25.11.2019 у справі № 464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі № 212/5780/16-а.

Крім того, згідно з п.4 ч.1 ст.11 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній станом на дату видачі позивачу посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС) передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

За правилами, встановленими п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній станом на дату видачі позивачу посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС) для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до пункту 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (далі - Порядок №51), Особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Тобто, надаючи оцінку викладеному, колегія суддів вважає, що видавши позивачу посвідчення серії В категорії 4, держава в особі Чернівецької обласної державної адміністрації визнала та підтвердила факт того, що позивач станом на 1 січня 1993 прожила у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років.

В свою чергу, підставою для прийняття рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від №38 від 29.09.2023 слугувало те, що за даними довідки, виданої Ставчанською сільською радою Чернівецької області, ОСОБА_1 проживала та проживає з 20.07.1990 по теперішній час на території, яку віднесено до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона), що свідчить про те, що станом на 01.01.1993 термін проживання склав 02 роки 05 місяців 12 днів (при необхідності 4 років).

Водночас, оскільки підставою для прийняття пенсійним органом рішення №38 від 29.09.2023 про відмову у призначенні позивачу пенсії слугувала саме відсутність виконання умови постійного проживання чи постійної роботи позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993, що спростовується вищенаведеним, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, щодо висновків суду першої інстанції стосовно навчання ОСОБА_1 у Чернівецькому національному університеті, колегія суддів зазначає, що факт навчання на денній формі в період з 01.09.1985 по 02.07.1990 не спростовує факт проживання особи в с. Ставчани, оскільки відповідачами не доведено, що в цей період позивач проживала в іншому місці.

Отже, з огляду на викладене, а також наявність у позивача статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що свідчить відповідне посвідчення серії НОМЕР_2 від 15.07.1993, а також відсутності доказів, які б спростовували факт проживання ОСОБА_1 в період з 01.09.1985 по 02.07.1990 в с. Ставчани, колегія суддів вважає, наявні підстави для скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області №38 від 29.09.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Як наслідок, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Водночас, визначаючись щодо дати, з якої позивачу має бути здійснено призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 55 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

В свою чергу, як свідчать матеріали справи, з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернулась 21.09.2023 (а.с. 50 з.с.), тоді як право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач має з моменту досягнення 55 років, а саме з 27.09.2023, отже пенсія має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 27.09.2023, що свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суду з прав людини у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції не надано оцінку усім обставинам у справі, що мають значення для її вирішення, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2147 грн 20 коп, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №3 від 01.11.2023.

При зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1610,40 грн (згідно квитанції до платіжної інструкції №0.0..1 від 26.02.2024 в розмірі 1211,20 грн та згідно квитанції № від 14.03.2024 в розмірі 399,20 грн.)

Враховуючи, що позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру, яка є неподільною, відповідно до ст. 139 КАС України, колегія суддів вважає, що стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області підлягає сума сплаченого судового збору у розмірі 2684 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області № 38 від 29.09.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 27.09.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.