Справа № 480/10571/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 р. Справа № 480/10571/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2024, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, повний текст складено 05.07.24 по справі № 480/10571/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області , Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №74 від 05.09.2023 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди її роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1978 та атестату № 461 від 26.08.1978;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 07 березня 2023 року, з урахуванням зарахованого спірного періоду роботи позивача судом та правової позиції, викладеної у даному рішенні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії, але рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області №74 від 05.09.2023 відмовлено у призначенні пенсії. Позивач зазначає, що відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення безпідставно не було зараховано до страхового стажу періоди її роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1978 та атестату № 461 від 26.08.1978. Зазначає, що трудова книжка містить виправлення у прізвищі, але таке виправлення було здійснено у зв`язку із одруженням, про що здійснено відмітки та зазначено на титульному аркуші трудової книжки, завірено підписом уповноваженої особи та скріплено печаткою підприємства.

Крім того, відповідачем не було взято до уваги атестат № 461 від 26.08.1978 про навчання позивача, який видано на дівоче прізвище позивача « ОСОБА_2 ». Позивач зазначає, що після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_3 », про що відповідачу надавалася довідка про укладення шлюбу. При цьому відповідач до уваги не було взято надану довідку, та зазначено, що така довідка може бути прийнята до уваги на території України за умови про вставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений. Позивач зазначає, що на час отримання довідки від 18.06.2020 про укладення шлюбу, діяла Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, яка не була зупинена, а тому повинна враховуватися відповідачем.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 у справі № 480/10571/23 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №74 від 05.09.2023 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (м. Кропивницький, вул. Соборна, буд.7а,і.к.20632802) повторно розглянути заяву від 29.08.2023 про призначення пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,і.к. НОМЕР_2 ) із здійсненням належного підрахунку страхового стажу ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1978 та атестату № 461 від 26.08.1978 та прийняти за результатом розгляду заяви та перерахунку страхового стажу рішення по суті заяви.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 у справі № 480/10571/23 скасувати, прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», яка набула чинності з 02.12.2022, Україна вийшла з даної Угоди. 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон від 01.12.2022 № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Зазначає, що з 23.12.2022, документи, видані іноземною державою повинні бути легалізовані в установленому порядку, а тому документи, які надавалися позивачем до заяви про призначення пенсії, а саме довідка про укладення шлюбу, будуть враховані відповідачем за умови проставляння апостилю компетентним органом держави, в якій такий документ був складений. Крім того, записи в трудовій книжки не враховані, оскільки зміна прізвища відбулася із порушенням п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Тому вважає, що рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області є правомірними та вмотивованими.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачем 29.08.2023 було подано заяву про призначення їй пенсії за віком.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Кіровоградській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача від 29.08.2023.

За результатами розгляду заяви позивача від 29.08.2023 про призначення пенсії, ГУ ПФУ в Кіровоградській області рішенням №74 від 05.09.2023 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

У рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 18 р.7 міс. 22 дні. Разом із тим, до стажу позивача не враховані дані, які відображені у трудовій книжці, оскільки зміна прізвища позивача відбулася із порушенням п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Крім того, не взято до уваги атестат № 461 від 26.08.1978, оскільки позивачем надана довідка від 18.06.2020 №А-02730, яка не легалізована в установленому порядку, а буде взята до уваги за умови проставляння апостилю компетентним органом держави, в якій такий документ був складений.

Позивач не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області №74 від 05.09.2023 щодо відмови у призначенні пенсії та відмові у зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду роботи згідно записів у трудовій книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1978 та атестату № 461 від 26.08.1978, звернулася до суду із адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що доводи відповідача зазначені в оскаржуваному рішенні, а також додаткові доводи, викладені у відзиві щодо прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 та Закону України №2783-IX, який набрав чинності 23.12.2022, не є підставами для відмови у неврахуванні до стажу роботи позивача періоду, який зазначено у атестаті про навчання позивача, при призначенні пенсії, адже такий стаж позивачем набутий до 1991 року, документ виданий 1978 року, довідка, надана позивачем на підтвердження зміни прізвища, видана в той час, коли Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантоване право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Умови та перелік осіб, які мають право на призначення дострокової пенсії за віком визначено п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, зокрема після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Приписами частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При цьому, ч.1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

За приписами п.26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162 (зі змінами) (далі Інструкція №162), що була чинна на момент видачі позивачеві трудової книжки від 25.07.1988 серії НОМЕР_3 , трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.

Пунктом 2.5 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інші виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з п.2.7 Інструкції №162 якщо підприємство, що внесло неправильний чи неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій підпорядковувалося ліквідоване підприємство.

Аналогічні приписи містяться і у п.п.1.1, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110.

При цьому, п.1.2 Інструкції №58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Пунктами 2.12-2.13 Інструкції №58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів законність та обґрунтованість оспорюваного рішення, що є предметом оскарження позивачем.

Колегія суддів встановила, що позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком надано трудову книжку серії НОМЕР_1 від 05.08.1978.

На титульній сторінці трудової книжки зазначено, що видана трудова книжка на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата заповнення 5.08.1978.

Разом із тим, в подальшому прізвище « ОСОБА_2 » перекреслено та зазначено нове « ОСОБА_5 ».

Пунктом 2.13 Інструкції №58 передбачено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Колегія суддів зазначає, що титульний аркуш трудової книжки містить відтиск печатки та підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок при заповненні трудової книжки 05.08.1978.

Також титульний аркуш трудової книжки містить підстави зміни у прізвищі, а саме зазначено, що зміна прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_5 » відбулося у зв`язку із реєстрацією шлюбу, зазначено реквізити свідоцтва про шлюб, підпис особи, яка здійснила зміну прізвища, а також записи скріплені печаткою підприємства.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено порушення п. 2.13 Інструкції, а тому не доведено неможливість зарахувати періоди роботи позивача до страхового стажу, відображені у трудовій книжці. Суд зазначає, що формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Також, колегія суддів згодна з висновками суду першої інстанції відносно того, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України. Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, записи про періоди роботи позивача, визначені в трудовій книжці повинні бути досліджені пенсійним органом при обчисленні страхового стажу для вирішення питання щодо права позивача на отримання пенсії.

Колегія суддів встановила, що на виконання вимог ухвали суду, позивачем на підтвердження зміни прізвища з дня народження ( ОСОБА_2 ) до подання адміністративного позову ( ОСОБА_1 ) надано копії документів. Так, позивачем надано копію свідоцтва про народження № НОМЕР_4 від 05.10.1960, виданого Глушецькою сільською радою Білопільського району Сумської області, на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. В свідоцтві про народження міститься відмітка про отримання паспорту 23.06.1977 серії НОМЕР_5 .

Крім того, відповідно до довідки про укладення шлюбу № НОМЕР_6 , виданого в м. Єлець Липецької області від 18.06.2020, зазначено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сумська область, Буринський район, с. Пески, уклала 15.09.1979 шлюб із ОСОБА_6 , і після одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (повторне) шлюб, укладений ОСОБА_6 розірвано 19.02.1983, про що складено відповідний актовий запис №86. Повторне свідоцтво про розірвання шлюбу видано Буринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (повторне) ОСОБА_6 уклала шлюб із ОСОБА_7 08.05.1992, про що складено відповідний актовий запис №2 від 08.05.1992. Після одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ». Повторне свідоцтво про розірвання шлюбу видано Буринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області.

Крім того, територіальному органу Пенсійного фонду України було відомо про те, що позивач у певний період мала прізвище « ОСОБА_3 », про що свідчать матеріали справи, а саме відповіді від 12.12.2019 №2455 на запити Буринського відділу обслуговування громадян, які надані виконавчим комітетом Сумської міської ради про періоди роботи позивача з 24.02.1982 по 18.10.1985 довідка від 10.09.2020 Буринської РДА Сумської області.

Позивачем до заяви про призначення пенсії надано атестат №461 про навчання, який було видано на ім`я ОСОБА_4 . Відповідачем не доведено, що позивачці, прізвище якої до 15.09.1979 було ОСОБА_2 не має бути враховано під час розгляду заяви позивача при призначенні пенсії, цей період навчання при розрахунку стажу позивача. Суд зазначає, що підставою для неврахування періоду навчання, ГУ ПФУ в Кіровоградській області зазначено те, що довідка про укладення шлюбу №А-02730, видана в м. Єлець Липецької області від 18.06.2020, не легалізована та не містить апостилю компетентним органом держави, в якій такий документ був складений.

Верховний суд у постанові від 11.11.2020 по справі № 677/831/17, звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

Колегія суддів звертає увагу, що атестат від 26.08.1978 виданий технічним училищем №5 м. Суми, Сумської області про те, що ОСОБА_4 з 01.09.1977 по 25.08.1978 навчалася та закінчила повний курс технічного училища за професією контролер шинного виробництва.

Отже, враховуючи висновки Верховного суду, колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений можливості здійснення відповідних запитів до органу, який видав на території України відповідний атестат позивачу.

Крім того, на підтвердження зміни прізвища позивачем надано довідку про укладення шлюбу №А-02730, виданого в м. Єлець Липецької області від 18.06.2020, про зміну прізвища є « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » у зв`язку із укладенням шлюбу 15.09.1979 із ОСОБА_6 .Також в матеріалах справи наявне свідоцтво про народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке видано 05.08.1980 Єлецьким міським РАГС Липецької області. Зазначено, що мати ОСОБА_9 , є ОСОБА_6 , батько ОСОБА_6 .

Період догляду за дитиною ОСОБА_9 з 09.04.1980 по 23.02.1982 зараховано до страхового стажу позивача, що підтверджується відповідним розрахунком відповідача.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до положень абз.5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

В силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Законом України від 01.12.2022 № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», яким зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що набрала чинності для України 14 липня 1995 року, зокрема, стаття 13 якої допускала прийняття на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення документів, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою.

Втім згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються неврахування документу, який виданий в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.

Фактично відповідачем не враховується період навчання позивача згідно атестату, який видано на прізвище позивача до одруження і отримання прізвища « ОСОБА_3 ». Неврахування факту одруження та отримання позивачем прізвища « ОСОБА_3 » 15.09.1979, враховуючи довідку, видану 18.06.2020, в період чинності міжнародної угоди, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем не враховується документ про освіту позивача, виданий позивачу 26.08.1978р. в м. Суми, тобто на території України.

Під час отримання відповідної довідки, яка підтверджує інформацію про одруження та зміну прізвища, позивач мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення. За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у неврахуванні документів.

Варто зауважити, що відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

Таким чином, доводи відповідача щодо прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 та Закону України №2783-IX, яка набрала чинності 23.12.2022, не є підставами для відмови у неврахуванні до стажу роботи позивача періоду, який зазначено у атестаті про навчання позивача, при призначенні пенсії, адже такий стаж позивачем набутий до 1991 року, документ виданий 1978 року, довідка, надана позивачем на підтвердження зміни прізвища, видана в той час, коли Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №74 від 05.09.2023 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (м. Кропивницький, вул. Соборна, буд.7а,і.к.20632802) повторно розглянути заяву від 29.08.2023 про призначення пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,і.к. НОМЕР_2 ) із здійсненням належного підрахунку страхового стажу ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1978 та атестату № 461 від 26.08.1978 та прийняти за результатом розгляду заяви та перерахунку страхового стажу рішення по суті заяви.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийняті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 у справі № 480/10571/23 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 по справі № 480/10571/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський