Справа № 380/15206/23
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2024 рокусправа № 380/15206/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення); зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 13.02.2017 року по день фактичної виплати, 27.05.2023 року, виходячи з середньоденного заробітку (грошового забезпечення), нарахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2013 по 13.02.2017 та з 14.02.2017 у військовій частині НОМЕР_2 . 22 листопада 2019 року, наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. 16 грудня 2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №272, ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 у справі № 380/8083/21 (залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023) відповідач нарахував та виплатив позивачу 27.05.2023 та 17.06.2023 індексацію грошового забезпечення у розмірі 30013,95 грн, компенсацію податку з індексації грошового забезпечення у розмірі 6711,20 грн., компенсацію за порушення термінів виплати 30149,91 грн, компенсацію податку з компенсації за порушення термінів виплати - 6741,59 грн. Враховуючи несвоєчасний розрахунок при звільненні, позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за період затримки такого розрахунку.

Ухвалою від 17.07.2023 призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у десятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Військова частина НОМЕР_1 (Відповідач-1) проти позову заперечила, подала відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що відповідно до п.4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховується, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо), тому вимога позивача є безпідставною. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат» від 19.10.2000 №2059-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 вбачається, що грошова допомога при звільненні не носить постійного характеру, є одноразовою виплатою та носить разовий характер, що свідчить про відсутність підстав для компенсації позивачу втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової допомоги. Середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не є грошовими доходами, які підлягають компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159. Відтак, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 06.02.2024 залучено до участі в справі в якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_2 .

Ухвалою від 21.03.2024 залишено позовну заяву без руху відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України.

02.04.2024 представником позивача подано клопотання про усунення недоліків позовної заяви та уточнено позовні вимоги, просить зобов`язати відповідача 2 - військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 13.02.2017 по 27.05.2023, оскільки позивач проходив військову службу з 01.01.2013 по 13.02.2017 у військовій частині НОМЕР_1 , а з 14.02.2017 по 16.12.2019 у військовій частині НОМЕР_2 , тому остаточний розрахунок з військовослужбовцем після його звільнення з військової служби (у тому числі заборгованості) зобов`язана була здійснити військова частина НОМЕР_2 .

Ухвалою від 02.07.2024 продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2013 по 13.02.2017 та у військовій частині НОМЕР_2 в період з 14.02.2017 по 16.12.2019.

22 листопада 2019 року, наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

16 грудня 2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №272 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 у справі № 380/8083/21 (залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023) відповідач нарахував та виплатив позивачу 27.05.2023 та 17.06.2023 індексацію грошового забезпечення у розмірі 30013,95 грн, компенсацію податку з індексації грошового забезпечення у розмірі 6711,20 грн., компенсацію за порушення термінів виплати - 30149,91 грн, компенсацію податку з компенсації за порушення термінів виплати у розмірі 6741,59 грн

Позивач вважаючи, що має право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у зв`язку з затримкою виплати індексації грошового забезпечення та компенсаційних виплат, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За правилами статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин (далі - Закон №2352-IX) положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Закон України №2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.

Водночас для правильного вирішення питання щодо визначення суми компенсації, що підлягає стягненню з роботодавця за невиконання ним приписів частини другої статті 116 КЗпП України, необхідно насамперед установити дату виникнення спірних правовідносин, пов`язаних з непроведенням повного розрахунку при звільненні.

Верховний Суд у постанові від 01 травня 2024 року у справі № 140/16184/23 висловив таку правову позицію незважаючи на визначення приписами статті 117 КЗпП України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником в строк, встановлений приписами статті 116 КЗпП України, яким переважно є день звільнення.

Спірний період тривав з 17.12.2019 (наступний день за датою звільнення позивача ) по 26.05.2023. Тобто спірні правовідносини охоплюють період, який виник, як до, так і після 19 липня 2022 року.

Отже, датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 КЗпП України у цій справі, є 16.12.2019 - дата звільнення позивача та дата розрахунку з ним.

За таких обставин застосуванню до спірних правовідносин належать приписи статті 117 КЗпП України в редакції на момент їхнього виникнення, тобто до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

(Така правова позиції щодо застосування приписів ст. 117 КЗпП України наведена у постанові Верховного Суду від 01 травня 2024 року у справі № 140/16184/23)

ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 16.12.2019, станом на цей день відповідач протиправно не виплатив позивачу у належному розмірі індексацію грошового забезпечення та компенсацію податку з індексації грошового забезпечення.

На виконання рішення суду відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення та компенсацію податку з індексації грошового забезпечення 27.05.2023 у розмірі 36725,15 грн. (30013,95+6711,20).

Суд не враховує для розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні виплачені 17.06.2023 суми компенсації за порушення термінів виплати (30149,91 грн.) та компенсації податку з компенсації за порушення термінів виплати (6741,59 грн), оскільки право на такі виплати позивач набув після звільнення з військової служби.

Затримка виплати індексації грошового забезпечення та компенсації податку з індексації грошового забезпечення є підставою для стягнення з відповідача коштів за затримку розрахунку.

Обчислюючи період затримки розрахунку індексації грошового забезпечення суд враховує, що військова частини НОМЕР_2 провела повний розрахунок при звільненні 27.05.2023.

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідка про грошове забезпечення позивача, яку видала Військової частини НОМЕР_2 , заробітна плата позивача у жовтні 2019 року становить 22 620,23 грн., у листопаді 2019 року 22 620,23 грн., разом 45 240,46 грн. Кількість календарних днів за жовтень 2019 листопад 2019 року становить 61 днів. Відтак, середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням складає 741,65 грн (45 240,46 грн/61 календарних дні).

Таким чином, середнє грошове забезпечення у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні за період з 17 грудня 2019 року по день, що передує фактичному розрахунку 26.05.2023 (1257 днів) складає 932254,05 грн (741,65 грн х 1257 днів).

У цій справі суд дійшов висновку, що застосуванню до спірних правовідносин належать приписи статті 117 КЗпП України в редакції на момент їхнього виникнення, тобто до набрання чинності Законом № 2352-ІХ. Тому суд враховує правові позиції Верховного Суду щодо можливості за певних умов зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц, указано, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно ураховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд встановив, що середнє грошове забезпечення у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні з 17 грудня 2019 року по 26.05.2023 (1257 днів) складає 932254,05 грн (741,65 грн х 1257 днів).

Під час звільнення позивачу належала виплата у загальній сумі 359918,7 грн. (323193,55+36725,15)), розмір недоотриманих позивачем при звільненні сум складає 10,20% від суми, що підлягала виплаті, що складає 95089,91 грн. (932254,05 х 10,20%).

Такий спосіб визначення пропорційності розміру відшкодування підтриманий Верховним Судом у постанові від 18 квітня 2024 року, справа № 808/867/16.

Суд враховує, що обраний ним засіб захисту прав позивача повинен бути ефективним, а рішення суду таким, що не викликатиме на стадії його виконання нових спорів між сторонами. Встановивши несвоєчасну виплату роботодавцем працівнику належних при звільненні сум, повинен стягнути з відповідача на користь позивача конкретну суму штрафних санкцій, а не зобов`язувати відповідача нараховувати розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

За заведених обставин та обґрунтувань, з урахуванням змінених позовних вимог, викладених у заяві про усунення недоліків від 02.04.2024, суд дійшов висновку, що з військової частини НОМЕР_2 на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 95089,91 грн.

Згідно з положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, з врахуванням обраного способу захисту прав позивача та меж позовних вимог суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 95089,91 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приписами частини 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судового збору.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) 95089,91 грн. (дев`яносто п`ять тисяч вісімдесят дев`ять грн. 91 коп.) середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судовий збір стягненню не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяКрутько Олена Василівна