Справа № 200/5428/23
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про прийняття до провадження

адміністративної справи

08 липня 2024 року Справа №200/5428/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кравченко Т.О., вивчивши матеріали адміністративної справи за позовом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податками про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

встановила:

28 вересня 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (далі позивач, ОКП «Донецьктеплокомуненерго») до Північного міжрегіонального управляння Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (далі відповідач, Північне МУ ДПС по роботі з ВПП), в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Північного МУ ДПС по роботі з ВПП від 13 червня 2023 року № 274/.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що контролюючий орган всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства прийняв податкове повідомлення-рішення, яким заявив позивачу про встановлення порушення строків сплати суми грошового зобов`язання, визначеного п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України , та на підставі ст. 124 Податкового кодексу України застосував до позивача штраф у розмірі 50% в сумі 21 774 449,47 грн. Вказує на те, що контролюючий орган не забезпечив дотримання вимог ст. 120 Податкового кодексу України, а також на відсутність встановленого розміру податкового боргу.

03 жовтня 2023 року Донецький окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі № 200/5428/23.

30 листопада 2023 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення, яким позов задовольнив повністю.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року.

27 червня 2024 року Верховний Суд прийняв постанову, якою касаційну скаргу Північного МУ ДПС по роботі з ВПП задовольнив частково; рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року скасував; справу № 200/5428/23 направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення судів першої і апеляційної інстанції та направляючи справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, в постанові від 27 червня 2024 року Верховний Суд, серед іншого, зазначив таке:

«[…]

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

[…]

12. У справі, що розглядається суди першої та апеляційної інстанції, розглянувши позовні, вимоги дійшли висновку про наявність правових підстав для їх задоволення у повному обсязі, зокрема зазначаючи про те, що стосовно періоду виникнення, визначених окремими судовими рішеннями, податкових зобов`язань має місце порушення контролюючим органом строків притягнення позивача до відповідальності під час застосування штрафних санкції за їх несвоєчасну сплату, передбачених ст. 102 Податкового кодексу України, а також, що застосовуючи штрафні санкції за несвоєчасне погашення податкових декларації з ПДВ, відповідач діяв не у спосіб, передбачений Податковим кодексом України.

Суд зазначає про передчасність та помилковість таких висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Так, питання застосування граничних строків застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків вже неодноразово розглядалось Верховним Судом, яким у рішеннях були сформовані відповідні правові висновки щодо порядку обчислення такого строку.

Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування грошових зобов`язань, визначеним ст. 102 цього (п. 113.1 ст. 113 Податкового кодексу України).

Ст. 102 Податкового кодексу України встановлено строки давності та їх застосування. Тобто, законодавцем встановлено строк давності, а саме 1095 днів, 2555 днів, а також правила його застосування (п. п. 102.1, 102.4, 102.5) або не застосування (п .п. 102.2), зупинення відліку (п. п. 102.2), або продовження (102.6).

Зокрема, п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки операції відповідно до ст. ст. 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Тобто, п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, визначено застосування строку давності 1095 днів, і зазначено, що цей строк застосовується податковим органом у випадку проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Відповідно до приписів п. 76.3 ст. 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу.

Тобто, законодавцем розмежовуються випадки проведення камеральної перевірки податкової декларації (30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання) та інші випадки, до яких можна віднести проведення камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, яка проводиться з урахуванням строку давності, визначеного ст. 102 цього кодексу, тобто не пізніше закінчення 1095 дня (з дня сплати).

Аналогічний підхід щодо початку відліку строку проведення камеральної перевірки застосовано Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2019 року у справі № 819/1569/16, та зазначено, що проведення камеральних перевірок платників податків щодо своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, та з урахуванням положень ст. 102 Податкового кодексу України, такою перевіркою може бути охоплено період в 1095 днів, що настали за останнім днем граничного строку реєстрації податкових накладних.

Згідно з п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Тобто, розмір штрафної (фінансової) санкції встановлений у відсотках до погашеної суми податкового боргу, а тому сума штрафної санкції за порушення строку сплати узгоджених сум грошових зобов`язань, з урахуванням положень ст. 124 Податкового кодексу України, розраховується за період з дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, і до дня фактичної сплати боргу.

Специфіка застосування штрафної санкції у відповідності до приписів ст. 124 Податкового кодексу України полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом на сплачену узгоджену суму податкового зобов`язання. Тобто, базою визначення суми штрафних санкцій є сума, яка фактично сплачена, а не сума податкового боргу, або сума грошового зобов`язання у повному обсязі.

Отже, з урахуванням того, що обов`язковою умовою для застосування до платника податку штрафної (фінансової) санкції на підставі ст. 124 Податкового кодексу України є сплата грошового зобов`язання або факт погашення податкового боргу, то відлік строку давності для застосування штрафної (фінансової) санкції за порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання починається з дня, наступного за днем фактичної сплати такого грошового зобов`язання.

Аналіз чинного правового регулювання відповідальності за порушення строків сплати податків дає підстави для висновку, що датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, впродовж якого може бути накладений штраф є дата сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а не дата, на яку припадає закінчення встановленого законом граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Таким чином, з урахуванням вказаних положень чинного податкового законодавства, датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, визначений п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, як в частині проведення податковим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання, так і застосування штрафних санкцій згідно з п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату платником податків узгодженого грошового зобов`язання, є дата фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі № 821/850/18.

При цьому, Суд зазначає, що між сторонами, у справі, що розглядається, не існує спору щодо дотримання/порушення відповідачем строків проведення камеральної перевірки. Водночас, Суд, враховуючи зміст спірних правовідносин, а також висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 грудня 2022 року у справі № 140/12235/21, вважає за необхідне звернути увагу на те, що п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених ст. 102 Податкового кодексу України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), що стосується і строків застосування штрафних санкцій.

Суд зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваних рішень не було надано жодної належної оцінки доводам та доказам контролюючого органу щодо правомірності визначення відповідачем дати, з якої обчислюється 1095-денний строк, визначений п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, як в частині проведення контролюючим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання, так і застосування штрафних санкцій згідно з п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату платником податків узгодженого грошового зобов`язання (про які відповідач неодноразово зазначав як у відзиві на позовну заяву так і у апеляційній скарзі), з урахуванням висновків викладених Верховним Судом (у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду) у постанові від 24 липня 2023 року у справі № 821/850/18.

В контексті зазначеного, Суд звертає увагу, що судами попередніх інстанцій було лише встановлено, що фактична сплата розстроченого податкового боргу позивачем у розмірі 43 548 897,57 грн відбулась з 24 травня 2021 року по 08 лютого 2022 року, що має значення для обчислення 1095-денного строку як для проведення камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання так і для застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату платником податків узгодженого грошового зобов`язання.

Також, Суд звертає увагу, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № 274/ від 13 червня 2023 року, яким позивачу заявлено про встановлення порушення строків сплати суми грошового зобов`язання, визначеного п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України та застосовано 50% штраф у розмірі 21 774 449,47 грн прийнято відповідачем на підставі п. 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України).

Відповідальність за порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з 01 січня 2021 року регулюється ст. 124 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 124.1 цієї статті у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Якщо зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного в уточнюючому розрахунку до податкової декларації, здійснюється на наступний операційний день, штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до п. 124.2 ст. 124 Податкового кодексу України діяння, передбачені п. п. 124.1, 124-1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Згідно з п. 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України діяння, передбачені п. 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Отже, застосування відповідальності на підставі п. 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України можливе виключно за наявності умислу, як складової кваліфікації правопорушення на підставі п. 124.3 вказаної статті.

Пп. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України встановлено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

П. п. 109.2, 109.3 ст. 109 Податкового кодексу України встановлено, що порушення податкового законодавства та порушення вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, визначених п. 119.3 ст. 119, п. п. 123.2-123.5 ст. 123, п. п. 124.2, 124.3 ст. 124, п. п. 125-1.2-125-1.4 ст. 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

Ст. 112 Податкового кодексу України визначає загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Зокрема, встановлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (п. 112.1). Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (п. 112.2). У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи (п. 112.7).

Також цієї нормою у п. 112.8 визначено обставини, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а у ст. 112-1 Податкового кодексу України обставини, що пом`якшують відповідальність особи.

У постановах від 16 березня 2023 року у справі № 600/747/22-а, від 03 серпня 2023 року у справі № 520/22505/21, від 22 серпня 2023 року у справі № 520/18519/21, від 05 жовтня 2023 року у справі № 520/14773/21 Верховний Суд сформулював висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі п. п. 124.1, 124.2 або 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України.

Так, відповідальність, передбачена п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Натомість обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за п. п. 124.2 і 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм Податкового кодексу України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у ст. 16 Податкового кодексу України.

Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина (у визначених Податковим кодексом України випадках) в податкових правопорушеннях нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Податкового кодексу України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому обов`язок доведення вини покладено саме на контролюючий орган і без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.

Суд також зазначає, що для притягнення платника податків до відповідальності саме на підставі п. 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України за ознакою повторності умисного діяння обов`язково має бути встановлений факт притягнення такого платника до відповідальності на підставі п. 124.2 ст. 124 Податкового кодексу України і таке притягнення відбулося протягом останніх 1095 днів. Для притягнення платника податків до відповідальності за вказаною нормою за ознакою тривалості порушення необхідним є встановлення факту умисності діяння і причинно-наслідкового зв`язку з таким наслідком як прострочення сплати грошових зобов`язань на строк більше 90 календарних днів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 520/14773/21, від 16 листопада 2023 року у справі № 160/24147/21, від 05 грудня 2023 року у справі № 520/16217/21.

Крім того, слід зазначити, що у випадку встановлення контролюючим органом під час проведення камеральної перевірки на підставі сукупності відповідних даних податкових декларацій та електронних систем і реєстрів обставин, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог податкового законодавства, контролюючий орган не позбавлений можливості констатувати в діяннях платника податків винного діяння в умисній формі. При цьому, такі обставини з відповідним обґрунтуванням висновків про умисність діяння в обов`язковому порядку мають бути зазначені в акті камеральної перевірки.

Таким чином, при вирішенні спорів такої категорії судам необхідно встановлювати, чи вжив позивач всі достатні, необхідні та залежні від нього заходи з метою дотримання правил та норм, визначених у положеннях чинного законодавства, чи діяв він добросовісно, затримуючи сплати узгоджених податкових зобов`язань (наявність/відсутність непереборних обставин щодо несвоєчасної сплати), чи вчиняв всі необхідні активні дії, зокрема, щодо повідомлення відповідача про неможливість сплати податкових зобов`язань через відсутність коштів на рахунках чи неможливістю їх використання та щодо відшукування необхідних коштів.

З`ясування вищезазначених обставин має суттєве значення для повного та всебічного розгляду справи та прийняття обґрунтованого та законного рішення. В той час, як недослідження вказаних питань під час судового розгляду справи, призводить до формального підходу до вирішення справи та невмотивованих, необґрунтованих висновків щодо відсутності чи наявності умислу в діях платників податків, без достатніх на те підстав.

Суд зазначає, що за змістом оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій, судами не було надано жодної належної оцінки таким обставинам, доводам контролюючого органу зазначеним як в акті перевірки, так і у відзиві на позовну заяву, апеляційній скарзі. У оскаржуваних рішеннях суди лише зазначили окремі обставини встановлені контролюючим органом та зазначені ним у вказаному акті перевірки та вказали формальний висновок викладений у ньому, що у ОКП «Донецьктеплокомуненерго» була можливість своєчасно виконати обов`язок зі сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.

При цьому Верховний Суд звертає увагу на той факт, що у разі відсутності кваліфікуючої ознаки у вигляді умислу, діяння позивача утворює склад правопорушення, за яке відповідальність має наступати на підставі п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України у вигляді штрафу в розмірі 10 відсотків.

Суди як першої так і апеляційної інстанцій спірним правовідносинам, в контексті зазначеного, оцінки взагалі не надавали.

З урахуванням зазначеного, Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій фактично не встановили обставин справи, не дослідили доказів та не надали належної оцінки спірним правовідносинам в зазначеному вище правовому регулюванні, що свідчить про не дотримання принципів процесуального закону.

13. Суд, вважає за необхідне звернути увагу судів також на наступне.

Верховний Суд неодноразово та послідовно у свої постановах, зокрема від 05 липня 2019 року у справі № 820/11541/13-а, від 24 травня 2022 року у справі № 280/928/20, висловлював позицію, що судове рішення, ухвалене в порядку ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, не може встановити інших строків сплати узгодженого податкового зобов`язання порівняно з тими, що визначені нормами Податкового кодексу України. Судове рішення про розстрочення суми податкового боргу не змінює обсягу податкового обов`язку платника податків боржника (у тому числі суми податкового боргу, а також розміру штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання), оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями. Обсяг податкового обов`язку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства, у тому числі ст. 126 Податкового кодексу України (з 01 січня 2021 року ст. 124 Податкового кодексу України). Факт дотримання при цьому строків сплати, встановлених у судовому рішенні про розстрочення виконання рішення про стягнення податкового боргу, не впливає на порушення строків сплати узгоджених грошових зобов`язань, визначених Податковим кодексом України, і не може нівелювати правове значення останніх.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

14. […]

Для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно дослідити докази, надати належну правову оцінку як кожному окремому доказу та сукупності доказів, які міститься в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

[…]».

Відповідно до ч. 5 ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Матеріали адміністративної справи № 200/5428/23 надійшли до Донецького окружного адміністративного суду 03 липня 2024 року.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду вона передана на розгляд судді Кравченко Т.О.

Щодо форми адміністративного судочинства, за якою розглядатиметься справа.

Ч. 1 ст. 12 КАС визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 12 КАС спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляд справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з п. 4 ч. 4 ст. 12 КАС виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Отже, справу належить розглядати в порядку загального позовного провадження.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 12, 171, 241, 248, 256, 257, 258, 259, 261, 260, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалила:

1. Прийняти до свого провадження адміністративну справу № 200/5428/23 за позовом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податками про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення.

2. Розглядати справу в порядку загального позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

3. Справа розглядатиметься Донецьким окружним адміністративним судом у складі судді Кравченко Т.О. одноособово.

4. Розпочати підготовче провадження у справі.

5. Призначити підготовче засідання на 09 серпня 2024 року о 10 годині 00 хвилин в приміщенні суду за адресою: Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 1, про що повідомити учасників справи.

З огляду на безпекову ситуацію роз`яснити учасникам справи, що явка їх представників в підготовче засідання НЕ є обов`язковою.

6. Зобов`язати відповідача з урахуванням висновків і мотивів Верховного Суду, викладених у постанові від 27 червня 2024 року, в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали надати письмові пояснення щодо наявності вини платника податків у вчиненні порушення, за яке до нього застосований штраф, (зокрема, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм Податкового кодексу України, але у м и с н о не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання), а також надати докази на підтвердження цих обставин.

7. Запропонувати позивачу з урахуванням висновків і мотивів Верховного Суду, викладених у постанові від 27 червня 2024 року, в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали надати письмові пояснення щодо вжиття ним всіх достатніх, необхідних та залежних від нього заходів з метою дотримання правил та норм, визначених у положеннях чинного законодавства; про те, чи діяв він добросовісно, затримуючи сплати узгоджених податкових зобов`язань (наявність/відсутність непереборних обставин щодо несвоєчасної сплати), чи вчиняв всі необхідні активні дії, зокрема, щодо повідомлення відповідача про неможливість сплати податкових зобов`язань через відсутність коштів на рахунках чи неможливістю їх використання та щодо відшукування необхідних коштів, а також надати докази на підтвердження цих обставин.

8. Встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Відзив має бути складений та поданий з дотриманням правил, встановлених ст. 162 КАС.

9. Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив та документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Відповідь на відзив має бути складена і подана з дотриманням правил, встановлених ст. 163, ч. ч. 2-4 ст. 162 КАС.

10. Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення та документів, що підтверджують надіслання (надання) заперечення і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Заперечення має бути складено та подано з дотриманням правил, встановлених ст. 164, ч. ч. 2-4 ст. 162 КАС.

11. Повідомити відповідачу, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову, а також про те, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

12. Роз`яснити учасникам справи, що сторони мають процесуальні права і обов`язки, визначені у ст. ст. 44, 47 КАС.

13. Повідомити учасників справи, що інформацію по справі вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://adm.dn.court.gov.ua/sud0570.

14. Копію ухвали направити учасникам справи.

15. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Кравченко