Справа № 160/30179/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2024 року м. Дніпросправа № 160/30179/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року (суддя Дєєв М.В.) у справі №160/30179/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановиВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.08.2023 року по 24.10.2023 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.08.2023 року по 24.10.2023 року у сумі 46 223 гривні 97 копійок включно відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08 лютого 1995 року №100.

Підставами позову визначено несвоєчасний розрахунок при звільненні, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме - виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.08.2023 року по 24.10.2023 року включно;

стягнутои з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період за період з 25.08.2023 року по 24.10.2023 року включно в сумі 22957,35 грн. (двадцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім гривень тридцять п`ять копійок).

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про те, що при звільненні позивачки з нею не було проведено остаточного розрахунку у повному обсязі, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні.

Підставою для часткового задоволення позову стали висновки суду першої інстанції про неправильність розрахунку позивачкою середнього заробітку, оскільки такий розрахунок

здійснений з неправильним визначенням середньоденного грошового забезпечення.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що зроблений судом першої інстанції розрахунок середнього заробітку не відповідає вимогам постанови КМУ №100, якою передбачено те, що у випадку несвоєчасного проведення з працівником остаточного розрахунку при звільненні середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. З цього приводу відповідач вказує на те, що два останні місяці перед звільненням позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною без збереження грошового забезпечення. З цих підстав відповідач вказує на те, що судом безпідставно прийнято до уваги, при розрахунку середньоденного заробітку, грошове забезпечення позивачки, яке було отримано за останні два місяці в період до виходу у відпустку по догляду за дитиною.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що ОСОБА_1 з 06.11.2018 року по 24.08.2023 року проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу від 24.08.2023 року №193 позивачку з 24.08.2023 року було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Проте при виключенні зі списків особового складу позивачу не було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, у зв`язку з цим позивачка 16.09.2023 року звернулась із заявою до відповідача з проханням виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

18.09.2023 року позивачка зверталась до суду з позовом в межах справи №160/23953/23 щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 - 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

25.10.2023 року відповідачем в процесі розгляду справи №160/23953/23 виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 - 2023 роки у загальній сумі 63743,31 грн., що підтверджується банківською випискою.

Оскільки відповідач здійснив повний розрахунок із позивачкою при звільненні, виплативши їй всі належні суми, лише 25.10.2023 року, позивачка звернувся до суду з даним позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, суд першої інстанції, з аналізу положень ст.ст.116, 117 КЗПпП України, дійшов правильного висновку про те, що встановлений факт невиплати належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, є підставою для відповідальності роботодавця у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вказані висновки суду першої інстанції, з огляду на доводи апеляційної скарги, відповідачем не заперечується. Як не заперечується і факт порушення строків розрахунку при звільненні.

В той же час, відповідач вважає відсутніми підстави для стягнення на користь позивачки середнього заробітку, у визначеному судом першої інстанції розмірі, оскільки в останні два місяці перед звільненням позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною без збереження грошового забезпечення, а відповідно її грошове забезпечення, яке згідно із постановою КМУ №100 приймається до уваги при розрахунку середньоденного заробітку, становить 0.

З приводу такої позиції відповідача суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивачка проходила військову службу і відповідно отримувала грошове забезпечення. Той факт, що останні два місяці перед звільненням позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною без збереження грошового забезпечення, не означає того, що саме ці два місяці повинні прийматися при розрахунку середньоденного заробітку. Суд першої інстанції, встановивши такі обставини справи, обгрунтовано витребував у відповідача довідку про грошове забезпечення позивачки, яке фактично отримувала остання за два місяці перед відпусткою по догляду за дитиною.

Так, згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 №47 від 04.03.2024 року грошове забезпечення позивачки за останні два місяці служби перед відпусткою по догляду за дитиною становило 22957,32 грн., кількість календарних днів за останні два місяці перед звільненням становить 61 день, отже середньоденний розмір грошового забезпечення позивачки розраховується наступним чином: 22957,32 грн. / 61 = 376,35 грн.

Таким чином, сума середньомісячного заробітку позивачки за прострочений період складає 22957,35 грн., виходячи із наступного розрахунку (376,35 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * 61 (кількість днів затримки з 25.08.2023 року по 24.10.2023 року)).

Отже, судом першої інстанції правильно здійснено розрахунок середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивачки за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року у справі №160/30179/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 04.07.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк