Справа № 140/33584/23
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/33584/23 пров. № А/857/6732/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі № 140/33584/23 (головуючий суддя Димарчук Т.М., м. Луцьк) за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2023 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 у розмірі 30000 грн щомісячно, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022; зобов`язання здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 у розмірі 30000 грн щомісячно, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що з 01.04.2008 по 06.10.2023 позивач проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, а саме в державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на посаді молодшого інспектора 1 категорії відділу режиму і охорони. Відповідачем на виконання Постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану» (далі - Постанова № 168) за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 їй виплачено додаткову винагороду пропорційно відпрацьованому часу несенню служби, розрахованому у годинах з березня по травень у загальному розмірі 22043,07 грн. Виплата додаткової винагороди за березень-травень 2022 року пропорційно відпрацьованому часу (тобто в зменшеному розмірі) є протиправною бездіяльністю відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн щомісячно за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 у розмірі 30000 грн щомісячно, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022. Зобов`язано Державну установу «Луцький слідчий ізолятор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 у розмірі 30000 грн щомісячно за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідачем - Державною установою «Луцький слідчий ізолятор», подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що у період з 24.02.2022 позивач дійсно набула право на отримання додаткової щомісячної винагороди, встановленої Постановою № 168, оскільки проходила службу в межах адміністративно-територіальної одиниці (Волинська область), на території якої надавалася допомога в рамках Програми «єПідтримка». Разом з тим відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 № 754 (яка застосовується з 01.06.2022) положення Постанови № 168 зазнали змін відносно осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, щодо території, в межах якої виплачується така винагорода (в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)) та порядку нарахування додаткової винагороди (така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць). Також, постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793, внесено зміни до пункту 1 Постанови № 168, а саме у пункті 1 в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінити словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць». Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793, ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022. Дана редакція пункту 2 Постанови № 168 діяла до 01.09.2022. Позивач звільнилася зі служби 06.10.2023, отже до спірних правовідносин у період проходження нею служби слід застосовувати пункт 2 Постанови № 168 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 «...додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць...», яка застосовується з 24.02.2022. Апелянт також вважає, що позивач пропустила місячний строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст. 122 КАС України.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено у справі незначної складності, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що з 01.04.2008 по 06.10.2023 старший прапорщик внутрішньої служби ОСОБА_1 проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, а саме в державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на посаді молодшого інспектора 1 категорії відділу режиму і охорони, що підтверджується довідкою № Сі/428/8 від 06.10.2023, записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , послужним списком позивача (а.с.9-15).

З 06.10.2023 наказом начальника державної установи «Луцький слідчий ізолятор» №57/ОС-23 від 05.10.2023 «Про особовий склад» ОСОБА_1 звільнено зі служби на підставі ч.5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (за власним бажанням) (а.с.16).

Відповідачем виплачено позивачу додаткову винагороду згідно з Постановою №168 у загальному розмірі 22043,07 грн, в тому числі: за березень 2022 року 8629,09 грн (214 год); за квітень - 8333,33 грн (200 год); за травень 2022 року 5080, 65 грн (126 год) (а.с.18).

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо пропуску строку звернення до суду позивачем за захистом своїх прав, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Позивач звільнилася зі служби 06.10.2023, а позов подала до Волинського окружного адміністративного суду 06.11.2023 (штамп на конверті (а.с.20), тобто з дотриманням місячного строку.

Щодо твердження апеляційної скарги про те, що останнім днем строку звернення до суду було 04.11.2023, слід зазначити, що 04.11.2023 припало на вихідний день (субота). Першим робочим днем після 04.11.2023 був понеділок 06.11.2023.

Відповідно до п. 6 ст.120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовною заявою.

Щодо заявлених позовних вимог по суті, слід зазначити наступне.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У пункті 1 цієї постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 3 вказаної постанови Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

У пункті 5 цієї постанови зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 внесені, зокрема, такі зміни до постанови № 168: в абзаці першому пункту 1 постанови слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць»; пункт 1 постанови доповнено новим абзацом такого змісту: «Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення»; доповнено постанову пунктом 21, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Так, у первинній редакції постанови Кабінету Міністрів України № 168 розмір додаткової винагороди був визначений у фіксованому розмірі - 30000 гривень щомісячно.

Водночас, з урахуванням змін до постанови № 168, внесених Кабінетом Міністрів України постановою від 07.07.2022 № 793, розмір цієї додаткової винагороди визначений у граничному розмірі «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в обох зазначених постановах Кабінету Міністрів України (№ 168 та № 793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 змін до постанови № 168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць, передбаченому постановою № 168 у первинній редакції.

Право на виплату додаткової винагороди, передбачене постановою КМУ № 168, підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

Отже, невиплата позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення постанови КМУ № 168 є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України»).

Зазначена позиція також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023.

Таким чином, апеляційна скарга не спростовує правильність доводів, якими мотивовано судове рішення та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі № 140/33584/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук