Справа № 500/2245/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2245/24

03 липня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 10.12.2020 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою для призначення пенсії за віком.

04.01.2021 року позивачу згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в призначені пенсії за віком було відмовлено по причині відсутності страхового стажу.

26.10.2023 року позивач знову звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком після 63 років.

Заява про призначення пенсії з доданими документами була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Одеській області, яке своїм рішенням від 01.11.2023 року № 20 відмовило у призначенні пенсії за віком після 63 років ОСОБА_1 , зазначивши в позивача на час звернення страховий стаж становить 13 років 03 місяці. Згідно даного рішення позивачу не зараховано страховий стаж за період роботи:

з 01.06.1987 року по 05.04.1995 року згідно довідки № 19/10/3 від 19.10.2023 року, оскільки відсутні та дати наказів про зарахування та звільнення з роботи;

з 02.05.1995 року по 05.04.2001 року , оскільки наявне виправлення в даті зарахування на роботу та дата наказу про зарахування не відповідає даті зарахування на роботу.

Позивач з такими діями ГУ ПФУ в Одеській області щодо не зарахування йому до страхового стажу для призначення пенсії періодів роботи з травня 1981 року по листопад 1981 року, з травня 1985 року по грудень 1985 року та з 17 лютого 2000 року по 10 квітня 2002 року у повному обсязі та, як наслідок, - відмови у призначенні пенсії по віку не згідний, вважає такі дії Відповідача протиправними.

Ухвалою суду від 19.04.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 06.05.2024 року. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Рішенням від 01.11.2023 року № 20 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пенсія за віком призначається відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно статті 26 згаданого закону право на призначення пенсії мають зокрема особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Вік заявника на момент звернення становить 63 роки 02 місяці.

Страховий стаж особи становить 13 років 03 місяці.

Позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (від 20 до 30 років).

До страхового стажу позивача не зараховано:

- період 01.06.1987 по 05.04.1995 року згідно довідки №19/10/3 від 19.10.2023 року, оскільки відсутні номера та дати наказів про прийом та звільнення з роботи;

- період з 02.05.1995 по 05.04.2001 р., оскільки наявне виправлення в даті прийому на роботу та дата наказу про прийом не відповідає даті прийому на роботу.

Таким чином, право на пенсію за віком у позивача відсутнє.

10.05.2024 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 17.06.2024 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області як співвідповідача до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 27.06.2024 року. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся 10.12.2020 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою для призначення пенсії за віком.

04.01.2021 року позивачу згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в призначені пенсії за віком було відмовлено по причині відсутності страхового стажу.

У своєму листі Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зазначило, що відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу : з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

За відсутності страхового стажу роботи 27 років , право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 років.

26.10.2023 року позивач знову звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком після 63 років.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27 грудня 2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок), заяви, які подаються особами, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням зазначеного Порядку заява про призначення пенсії з доданими документами була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Одеській області, яке своїм рішенням від 01.11.2023 року № 20 відмовило у призначенні пенсії за віком після 63 років ОСОБА_1 , зазначивши в позивача на час звернення страховий стаж становить 13 років 03 місяці. Згідно даного рішення позивачу не зараховано страховий стаж за період роботи:

з 01.06.1987 року по 05.04.1995 року згідно довідки № 19/10/3 від 19.10.2023 року , оскільки відсутні та дати наказів про зарахування та звільнення з роботи;

з 02.05.1995 року по 05.04.2001 року, оскільки наявне виправлення в даті зарахування на роботу та дата наказу про зарахування не відповідає даті зарахування на роботу.

Враховуючи вищенаведене, з такими діями ГУ ПФУ в Одеській області щодо не зарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 01.06.1987 року по 05.04.1995 року в Тернопільському міжгосподарському шляхо-будівельному управлінні ПМК-14 та в період з 02.05.1995 року по 05.04.2001 року в Тернопільській міжгосподарській шляхо-будівельній пересувній механізованій колоні № 14, до страхового стажу - протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , періоди роботи з 01.06.1987 року по 05.04.1995 року в Тернопільському міжгосподарському шляхо-будівельному управлінні ПМК-14 - 7 років 10 місяців та в період з 02.05.1995 року по 05.04.2001 року в Тернопільській міжгосподарській шляхо-будівельній пересувній механізованій колоні № 14 - 5 років 11 місяців та, як наслідок, - відмови у призначенні пенсії по віку, позивач не згідний, вважає такі дії ГУ ПФУ в Одеській області протиправними, а тому звернувся до суду для захисту прав та законних інтересів.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Згідно з п. 1 ч. 22 Закону № 1058 відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду поміж іншого для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12.08.1993 року (далі Постанова № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відмовляючи позивачу у врахуванні спірного стажу, ГУ ПФУ в Одеській області виходило з наступного: відсутні номери та дати наказів про зарахування та звільнення з роботи за період з 01.06.1987 року по 05.04.1995 року, наявне виправлення в даті зарахування на роботу та дати наказу про зарахування не відповідають даті зарахування на роботі за період з 02.05.1995 року по 05.04.2001 року.

Однак, висновки Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області суперечать вимогам пунктам 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12.08.1993 року (далі Постанова № 637).

Окрім трудової книжки позивачем було надано Пенсійному фонду ряд інших документів, що підтверджують факт того, що позивач в період з 01.06.1987 року по 05.04.1995 року та в період з 02.05.1995 року по 05.04.2001 року працював у зазначених підприємствах та отримував там заробітну плату.

На підтвердження страхового стажу за період з 01.06.1987 року по 05.04.1995 року позивачем надавалась довідка № 19/10/3 від 19.10.2023 року арбітражного керуючого Окряк А.А. про те, що ОСОБА_1 дійсно працював в Тернопільському міжгосподарському шляхо-будівельному управління (Тернопільське МШБ) з 01 червня 1987 року по 05 квітня 1995 року.

Також факт роботи в Тернопільському міжгосподарському шляхо-будівельному управління підтверджується довідками про заробітну плату для обчислення пенсії за № 19/10 та № 19/10/2 від 19 жовтня 2023 року в яких зазначено, що позивач отримував заробітну плату в даному підприємстві за період з 01 червня 1987 року по 01.05.1995 року.

Зазначені документи підтверджують страховий стаж позивача з 01 червня 1987 року по 05 квітня 1995 року, що становить 7 років 10 місяців.

Враховуючи вже зарахований Пенсійним фондом страховий стаж 13 років 03 місяці та підтверджений страховий стаж з 01 червня 1987 року по 05 квітня 1995 року, що становить 7 років 10 місяців, загальний страховий стаж ОСОБА_1 станом на 2023 рік становить 21 рік 3 місяці, що дає усі законні підстави для призначення пенсії за віком після 63 років.

Крім того, щодо незарахованого страхового стажу в період з 02.05.1995 року по 05.04.2001 року суд зазначив наступне.

В трудовій книжці позивача зазначається, що 02.05.1995 року він прийнятий на роботу акумуляторщиком електриком в Тернопільську міжгосподарську шляхо-будівельну пересувну механізовану колону № 14 згідно наказу № 116 саме 02.05.1995 року та звільнений з даної організації 05.04.2001 року згідно наказу № 80, а відтак страховий стаж за даний період підтверджується записами в трудовій книжці про наявність страхового стажу 5 років 11 місяців.

З урахуванням зазначеного, відповідачем неправомірно не зараховано позивачу страховий стаж 13 років 9 місяців.

Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 року № 301 (далі Постанова № 301) закріплено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції.

Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 року у справі № 428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а недотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Водночас, щодо позовних вимог про «зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, призначити ОСОБА_1 пенсію по віку після 63 років, то суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу/призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження ГУ ПФУ у Тернопільській області та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Однак, зважаючи на те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності в частині оскаржуваного рішення, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

За наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 605,60 грн, сплачений відповідно до квитанції від 16.04.2024 року.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 01.06.1987 року по 05.04.1995 року в Тернопільському міжгосподарському шляхо-будівельному управлінні ПМК-14 та в період з 02.05.1995 року по 05.04.2001 року в Тернопільській міжгосподарській шляхо-будівельній пересувній механізованій колоні № 14.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.06.1987 року по 05.04.1995 року в Тернопільському міжгосподарському шляхо-будівельному управлінні ПМК-14 - 7 років 10 місяців та в період з 02.05.1995 року по 05.04.2001 року в Тернопільській міжгосподарській шляхо-будівельній пересувній механізованій колоні № 14 - 5 років 11 місяців.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять грн) 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 05 липня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Канатна, 83,м. Одеса,Одеський р-н, Одеська обл.,65012 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.