Справа № 240/18149/23
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Житомир справа № 240/18149/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного університету оборони України про визнання дій протиправними, ззобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому він просить:

- визнати протиправною бездіяльність Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.04.2017 по 05.06.2023 включно;

- зобов`язати Національний університет оборони України ім. Івана Черняховського нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.04.2017 по 05.06.2023 включно в сумі 669488,18 грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 № 100.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на момент виключення позивача зі списків особового складу відповідачем не було здійснено остаточного розрахунку з ним.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що з урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (06.06.2023), до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-ІХ. Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку становитиме 69129,33 грн., який істотно перевищує розмір несвоєчасно виплачених сум.

Від відповідача надійшла заява про заміну відповідача у справі - Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського на його правонаступника - Національний університет оборони України.

Ухвалою суду від 08.04.2024 у справі замінено відповідача у справі №240/18149/23 - Національний університет оборони України ім. Івана Черняховського на його правонаступника - Національний університет оборони України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського від 02.04.2017 №69 позивача виключено зі списків особового складу університету з 02.04.2017.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.11.2022 у справі №240/17089/21 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Національного університету оборони України імені Івана Черняховського щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 до 02.04.2017. Зобов`язано Національний університет оборони України імені Івана Черняховського нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 02.04.2017. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2023 у справі №240/17089/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.11.2022 скасовано у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Національного університету оборони України ім. Черняховського нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 02.04.2017 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. У цій частині ухвалити нове судове рішення, яким задоволено позов. Зобов`язано Національний університет оборони України ім. Черняховського нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 02.04.2017 включно із застосуванням місяця індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 із застосуванням базового місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.11.2022 залишено без змін.

На виконання судового рішення у справі № 240/17089/21 індексацію грошового забезпечення при звільненні позивачу було перераховано на його банківський рахунок 06.06.2023 у сумі 41959,72 грн.

Зважаючи на несвоєчасний розрахунок з позивачем при звільненні, він звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII.

Однак, Законом № 2011-XII правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 116-117 Кодексу законів про працю України.

Наведене відповідає правовій позиції щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби, наведеній у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16 та від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме: обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Визначаючись щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасне проведення розрахунку під час звільнення, суд зазначає таке.

Метою встановлення передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності роботодавця є захист майнових прав працівника (службовця) у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати (грошового забезпечення) за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Як вже було зазначено, у разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність - обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022, чинного із 19.07.2022, який діяв на момент виплати позивачу недоотриманих сум грошового забезпечення).

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16, щодо того, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Судом встановлено, що позивача виключено зі списків особового складу військової частини з 02.04.2017.

На виконання судового рішення у справі № 240/17089/21 індексацію грошового забезпечення при звільненні позивачу було перераховано на його банківський рахунок лише 06.06.2023 у сумі 41959,72 грн.

Відтак, затримка розрахунку при звільненні позивача з 02.04.2017 по 06.06.2023 становить 2256 календарних днів.

Відповідно до довідки відповідача про середній заробіток позивача за лютий - березень 2017 року загальний розмір виплаченого йому грошового забезпечення становив 22533,60 грн. Сукупна кількість календарних днів за цей період - 59 календарних днів. Таким чином, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 381,93 грн. (22533,60 грн. : 59 днів).

Отже, за період з 02.04.2017 по 06.06.2023 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 861634,08 грн. (381,93 грн. х 2256 календарних днів).

Водночас, з 19.07.2022 набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022, яким положення статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції та встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

Таким чином, з урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX.

Хоча загальний період затримки остаточного розрахунку з позивачем становить 2256 календарних днів, максимальний розмір грошового забезпечення, який може бути виплачено за наявності підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, є еквівалентним середньому розміру грошового забезпечення позивача за шість місяців (з 06.12.2022 по 06.06.2023), що становить 182 календарних дні.

Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в цьому разі становить 69511,26 грн. (381,93 грн. х 182 календарних днів).

При цьому, в даному випадку підлягають застосуванню критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Так, за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми заробітку, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Зокрема, істотність частки невиплаченого грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 41959,72 / 69511,26 грн. (сума виплаченого грошового забезпечення / середній заробіток за час затримки розрахунку (за шість місяців)) = 0,60.

Отже, середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного статтею 117 КЗпП України шестимісячного терміну та з врахуванням принципу співмірності становить 41706,76 грн. (381,93 грн. х 182 календарних днів х 0,60).

З огляду на викладене, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям є середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 41706,76 грн. за період з 06.12.2022 по 06.06.2023, який майже повністю відповідає недоплаченій позивачу сумі при звільненні.

Аналогічного висновку щодо розрахунку розміру середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 26.06.2024 у справі № 120/16751/23.

Таким чином, заявлений позов належить задовольнити у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні в сумі 41706,76 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Беручи до уваги часткове задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору у сумі 2677,95 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ID-картка № НОМЕР_1 ) до Національного університету оборони України (проспект Повітрофлотський, 28, м. Київ, 03049, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Національного університету оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Національний університет оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у сумі 41706,76 грн. за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 06.12.2022 по 06.06.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Національного університету оборони України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2677,95 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко