Справа № 759/4926/24
Суддя: Маринчак Нінель Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 759/4926/24 Суддя (судді) першої інстанції: Шум Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Маринчак Н.Є.

суддів: Черпака Ю.К., Штульман І.В.

при секретарі судового засідання Самородській Т.Ю.,

за участі

представника позивача - Савенка Євгена Володимировича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником Савенко Євгеном Володимировичем на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач), у якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 379783 від 04 березня 2024 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 04 березня 2024 року патрульний поліцейський Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Новицький Юрій Юрійович склав щодо ОСОБА_1 постанову серії БАД № 379783 за частиною 1 статті 121, частиною 3 статті 122, частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, притягнувши його до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Позивач вважає, що рішення поліцейського є незаконним і необґрунтованим, тому просить скасувати дану постанову, а провадження у справі закрити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмова суду мотивована тим, що позивачем не доведено відсутність його вини та складу правопорушення, а також порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 Савенко Євген Володимирович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено основні засади судочинства щодо повноти, всебічності та об`єктивності дослідження всіх обставин справи.

Апелянт зазначає, що висновки суду про те, що транспортний засіб позивача зупинено так, що унеможливлювало його об`їзд спростовуються відеозаписом події, наданим відповідачем; судом порушено принцип презумпції невинуватості, покладаючи на позивача обов`язок доводити свою невинуватість.

Крім того, апелянт наголошує, що судом першої інстанції зазначено відповідачем інспектора взводу №1 роти №5 батальйону №4 полку №1 Управління патрульної поліції у місті Києві старшого лейтенанта поліції Савенка Євгена Володимировича, в той час як Савенко Євген Володимирович є представником позивача за довіреністю, а оскаржувана постанова винесена патрульним поліцейським Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Новицьким Юрієм Юрійовичем.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження; призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 02 липня 2024 року о 14:00 годині.

02 липня 2024 року у судове засідання прибув представник позивача Савенко Євген Володимирович , надав пояснення по суті спору, відповідав на запитання колегії суддів.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за даної явки сторін.

У судовому засіданні 02 липня 2024 року колегія суддів, порадившись на місці, заслухавши позицію представника позивача Савенка Євгена Володимировича , протокольною ухвалою оголосила перерву у судовому засіданні до 04 липня 2024 року о 12:00 годині.

04 липня 2024 року у судове засідання прибув представник позивача Савенко Євген Володимирович .

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за даної явки сторін.

Від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до фактичних обставин справи, 17 лютого 2024 року о 15:46 год. патрульним поліцейським Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Новицьким Юрієм Юрійовичем було виявлено транспортний засіб VOLKSVAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_1 , який за адресою: м. Київ, вул. Академіка Булаховського, 9 а здійснив зупинку на місці проїзду припаркованих інших транспортних засобів, що унеможливлює об`їзд транспортного засобу.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 заявив клопотання про відкладення розгляду справу з огляду на необхідність залучення до справи адвоката. Патрульний поліцейський Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Новицький Юрій Юрійович прийняв рішення про відкладення розгляду справу на 04 березня 2024 року за адресою: м. Київ, вул. Святослава Хороброго 9 у приміщенні Управління патрульної поліції в м. Києві.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснено 04 березня 2024 року у присутності позивача.

За змістом постанови серії БАД №379783 від 04 березня 2024 року зазначено наступне:

1) 17 лютого 2024 року о 15:46 год. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом VOLKSVAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку на місці проїзду припаркованих інших транспортних засобів, що унеможливлює об`їзд транспортного засобу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) водій ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії;

3) на задніх покажчиках поворотів транспортного засобу водія ОСОБА_1 , було нанесене покриття що зменшує їх світлопропускання.

За таких умов, позивачем порушено пункт 15.9 ж, пункт 31.4.3 ґ, пункт 2.4 а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

В зв`язку із зазначеним вище, патрульним поліцейським Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Новицьким Юрієм Юрійовичем винесено постанову серії БАД № 379783 від 04 березня 2024 року.

Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії БАД № 379783 від 04 березня 2024 року протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам справи, колегія суддів враховує наступне.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до пункту 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 1.5 Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

За положеннями пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.4 а Правил дорожнього руху України визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Підпунктом "ж" пункту 15.9 Правил дорожнього руху встановлено, що зупинка забороняється у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився.

Відповідно до пункту 31.4.3 ґ Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Згідно з частинами 1-4 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно з частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами частини 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Випадки розміщення транспортного засобу, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, визначені частиною 3 статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 3 статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб, розташований зокрема, ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною 1 статті 121, частиною 3 статті 122, частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 3, пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Відповідно до вимог частини 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, транспортний засіб позивача було зупинено співробітниками патрульної поліції з підстав здійснення ним зупинки у місці, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився.
Зі змісту приписів Правил дорожнього руху вбачається, що дане порушення не підпадає під дію конкретного дорожнього знаку, смуги руху або ж чітко визначеного місця вчинення. За таких умов, здійснення зупинки у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився є ситуативним, тобто є порушенням з урахуванням конкретної дорожньої обстановки.

Для з`ясування даних обставин, у судовому засіданні 02 липня 2024 року колегією суддів досліджено відеозапис, наданий відповідачем (а.с. 24).

З матеріалів відеозапису, наданого відповідачем, чітко вбачається, що декілька транспортних засобів здійснюють об`їзд транспортного засобу позивача, що в свою чергу спростовує позицію відповідача про неможливість об`їзду транспортного засобу ОСОБА_1 під час його зупинки за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, пояснення позивача, що він зупинився на парковці супермаркету, побачивши машину, яка звільняє запарковане місце і пропускав її з метою припаркуватися на це місце, підтверджуються переглянутим відеозаписом події (а.с. 24).

В частині доводів відповідача щодо наявності на задніх покажчиках поворотів транспортного засобу ОСОБА_1 покриття, що зменшує їх світлопропускання, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 6.1.2 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» передбачено, що не дозволено застосовувати зруйновані та з тріщинами на світловідбивальних поверхнях або розсіювачах приладу зовнішнього світлового (ПЗС), установлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриви на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світлопропускання, змінює їхню силу світла, світлорозподіл або колір.

Згідно з пунктом 7.1.1 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» відповідність вимогам 6.1.1 - 6.1.5, 6.1.6.1 - 6.1.6.3, 6.1.7.1 - 6.1.7.3, 6.1.7.5, 6.1.7.6 перевіряють візуально.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів враховує, що з матеріалів відеозапису події, наданих відповідачем (а.с. 24), відповідні обставини наявності на задніх покажчиках поворотів транспортного засобу ОСОБА_1 покриття, що зменшує їх світлопропускання, не є доведеними, оскільки запис відображає лише один правий покажчик повороту, є біглим, швидким і з нього не вбачається чи це є тонування (фарбування) зазначеної деталі автомобіля чи його первинна незмінена конструкція.

В контексті вищенаведеного, колегія суддів враховує, що згідно з приписами статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Розглядаючи спірну постанову в частині порушення ОСОБА_1 частини 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушенням (не пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії на вимогу працівника поліції), колегією суддів встановлено наступне.

Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Відповідно до пункту 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

У свою чергу, відповідно до пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Аналогічні положення закріплені в статті 16 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої водій зобов`язаний мати, зокрема при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_1, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що законодавством визначено перелік випадків, коли працівник поліції має право вимагати, а водій зобов`язаний надати, зокрема посвідчення водія.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність документів, зазначених в пункті 2.1 Правил дорожнього руху кореспондується із обов`язком водія механічного транспортного засобу мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Разом з тим, за позицією апелянта, останній був незаконно зупинений працівником поліції, оскільки не порушував Правил дорожнього руху, а тому вимога працівника поліції пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії є незаконною, у зв`язку з чим позивач відмовився надавати посвідчення водія на вимогу працівника поліції.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суд від 25 вересня 2019 року по справі № 127/19283/17.

Отже, вказані доводи апелянта щодо безпідставної зупинки, жодним чином не спростовують наявність адміністративного правопорушення, вчиненого останнім, а саме порушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Серед іншого, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції презумпції невинуватості в частині покладення на позивача обов`язку доводити відсутність його вини, оскільки в силу приписів статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції акцентує увагу на процесуальних порушеннях, допущених судом першої інстанції в частині залучення представника позивача за довіреністю Савенка Євгена Володимировича відповідачем у справі та посилання на пункт 2.9. а Правил дорожнього руху щодо заборони керування транспортним засобом у стані сп`яніння, хоча зміст оспорюваної постанови таких посилань не містить.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді даної справи факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень передбаченмх частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення є доведеним.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За приписами частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до приписів частини 1 статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Відповідно до приписів частини 2 статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

За змістом оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення трьох адміністративних правопорушень: за частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та визначено штраф в розмірі 680 грн відповідно до приписів статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Всупереч вимогам частини 1 статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення за кожне правопорушення окремо на позивача не накладалося і за якою нормою закону визначено штраф у розмірі 680 грн не зазначено.

Разом з тим, у зв`язку із частковим скасуванням оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення виникає необхідність у визначенні заходу стягнення за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що належить до виключної компетенції суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд у даній справі не може підміняти собою уповноважену особу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та самостійно визначати захід стягнення за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на завдання адміністративного судочинства, закріплені в статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова серії БАД № 379783 від 04 березня 2024 року підлягає частковому скасуванню в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справа в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - передачі на новий розгляд до компетентного органу - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України для визначення заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення та визначення його розміру відповідно приписів до статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до приписів частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у даній справі було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 605,60 грн та судовий збір у розмірі 908,40 грн за подання апеляційної скарги.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1009,30 грн.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 поданою в його інтересах представником Савенком Євгеном Володимировичем - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії БАД № 379783 від 04 березня 2024 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії БАД № 379783 від 04 березня 2024 року - задовольнити частково.

Визнати протиправною та частково скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії БАД № 379783 від 04 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення відповідно до приписів частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 направити на новий розгляд до компетентного органу - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України для визначення заходу стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1009,30 грн (одна тисяча дев`ять гривень тридцять копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач Маринчак Н.Є.

Судді: Черпак Ю.К.

Штульман І.В.