Справа № 522/5719/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 522/5719/24

Перша інстанція: суддя Науменко А.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

за участі секретаря Алексєєвої Н. М.

представника позивача адвоката Ляшенка А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року у справі за позовом адвоката Ляшенко Андрія Артуровича, в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

12 квітня 2024 року адвокат Ляшенко А.А., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (далі Департамент), в якому просив скасувати постанову серії ОДП 5556142 від 08.04.2024 по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП), відповідно до якої накладено адміністративне стягнення в сумі 340 грн.

Обґрунтування позову зводиться до того, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , було припарковано з дотриманням вимог пункту 15.10 «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху).

Дана норма передбачає, що стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Наявна фотофіксація, на думку адвоката Ляшенка А.А. свідчить про те, що вказані умови виконані ОСОБА_1 , а тому притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил стоянки є необґрунтованим та безпідставним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року позов задоволено.

Суд скасував спірну постанову та закрив щодо ОСОБА_1 справу про адміністративне правопорушення.

Скасовуючи спірну постанову та закриваючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції виходив із того, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 1 статті 122 КУпАП, оскільки автомобіль був припаркований з дотриманням вимог пункту 15.10 «в» Правил дорожнього руху, а саме з дотриманням вимог про те, що на стоянці знаходився легковий автомобіль, знаходився на краю тротуару та для руху пішоходів залишалося щонайменше 2 м.

При цьому, суд першої інстанції зауважив, що замір відстані щодо руху пішоходів інспектором не проводився, однак візуально, на його думку, з фотофіксації вбачається, що ці вимоги дотримано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, Департамент подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скаржник вважає, що надані до справи докази доводять вину позивача, а саме: порушення вимог пункту 15.10 «б» Правил дорожнього руху, який передбачає заборону стоянки на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

На думку скаржника, посилання суду першої інстанції на приписи підпункту «в» пункту 15.10 Правил дорожнього руху є безпідставними, оскільки він регулює ситуації, у яких тротуар позначено відповідним дорожнім знаком (5.39 «Зона стоянки»), установленим з табличкою. Водночас, такого знаку на місці фіксації правопорушення встановлено не було.

Позивач та його адвокат не скористались правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Представник апелянта в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи залишено судом без задоволення, оскільки відпустка представника суб`єкта владних повноважень не є причиною для відкладення розгляду справи. Суб`єкт владних повноважень має певний штат юристів, а тому має забезпечити відповідного представника для участі в судовому розгляді. Крім того, категорія даної справи розглядається в порядку статті 286 КАС України, де у частині 5 указано, що строк розгляду даної справи становить 10 днів після закінчення строку апеляційного оскарження.

Фактичні обставини справи.

08 квітня 2024 року інспектор з паркування ОСОБА_2 прийняв постанову серії ОДП №5556142 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

Зміст даної постанови свідчить, що 08 квітня 2024 року о 12:13 год. водій транспортного засобу LEXUS LX 570, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Одесі, на вул. Грецька, 24, здійснив стоянку транспортного засобу на тротуарі не позначеному відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, чим порушив вимоги пункту 15.10 «б» Правил дорожнього руху.

За вчинення вказаного правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху.

Пунктом 15.10 «б» Правил дорожнього руху передбачено, що стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Водночас, відповідно до пункту 15.10 «в» Правил дорожнього руху стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Згідно пункту 1.10 Правил дорожнього руху тротуар елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз викладених норм дає підстави дійти висновку, що водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійснюється легковим автомобілем або мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуару; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Адвокатом позивача та представником Департаменту були надані фотознімки паркування позивачем 08.04.2024 транспортного засобу LEXUS LX 570, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Одесі, на вул. Грецька, 24.

Проаналізувавши надані докази, колегія суддів установила, що легковий автомобіль позивача припаркований на краю тротуару. При цьому, замір відстані інспектором не здійснювався, хоча візуально вбачається, що для руху пішоходів є більше як два метри.

Досліджуючи доводи скаржника, про застосування до спірних правовідносин пункту 15.10 «б» Правил дорожнього руху, який передбачає заборону стоянки на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, оскільки пункт 15.10 «в» Правил дорожнього руху, також регулює ситуації, у яких тротуар позначено відповідним дорожнім знаком (5.39 «Зона стоянки»), установленим з табличкою, колегія суддів зазначає таке.

Є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що аргумент скаржника про те, що пункт 15.10 «в» Правил дорожнього руху вимагає розміщення спеціальних знаків, не заснований на правових нормах, процитованих вище. Скаржник тлумачить пункт 15.10 «в» Правил дорожнього руху на свій власний розсуд, не підкріплюючі таке тлумачення офіційними джерелами права.

За таких підстав, колегія суддів відкидає доводи скаржника та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко