Справа № 260/8527/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/8527/23 пров. № А/857/2378/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року (головуючий суддя: Ващилін Р.О., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 03 жовтня 2023 року звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини через сімейні обставини або інші поважні причини;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини.

Обґрунтовує позов тим, що після проходження військової служби в органах Державної прикордонної служби України, 08 вересня 2023 року його було звільнено у запас та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Підставою для звільнення вступили сімейні обставини або інші поважні причини. При цьому оголошена календарна вислуга років становила більше 21 року. Однак при звільненні одноразова грошова допомога, право на яку передбачене законодавством, йому виплачена не була, що й стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року у позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що не зважаючи на те, що особу було звільнено через сімейні обставини, а календарна вислуга років становила більше 10 років, вказана сімейна обставина не включена до Переліку затвердженого КМУ, що є визначальним критерієм для виплати одноразової грошової допомоги згідно зі п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону № 2011-XII чинної на момент виникнення правовідносин.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) від 08.09.2023 № 709-ос підполковника ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення з 08 вересня 2023 року.

При цьому, як вбачається з тексту зазначеного наказу, вислуга років ОСОБА_1 станом на 08 вересня 2023 року в календарному обчисленні становила 21 рік 01 місяць 23 дні, в пільговому обчисленні 03 роки 05 місяців 18 днів, всього 24 роки 07 місяців 11 днів.

Оскільки при звільненні одноразова грошова допомога, передбачена ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачу виплачена не була, звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як військовослужбовець, який звільнений з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) за наявності календарної вислуги більше ніж 10 років має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII, здійснюється правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 26 Закону № 2232-ХІІ встановлено перелік підстав для звільнення з військової служби, відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу),

Однією із підстав для звільнення зазначених у підпункті «г» слугує бажання одного із подружжя, у випадку, якщо обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідно до статті 40 Закону № 2232-ХІІ, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ, відповідно до Конституції України визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 9 Закону № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У відповідності до абзацу 2 частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, станом на виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до абзацу третього вищезгаданої частини і статті у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується. Одноразова грошова допомога також не виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби на підставах, визначених пунктами 2-4 частини другої статті 36 (крім випадків звільнення у зв`язку з виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31) Закону України "Про розвідку".

Отже, законодавець пов`язує виплату одноразової з настанням як негативних, так і позитивних обставин.

Відомості про виникнення негативних обставин у матеріалах справи відсутні, натомість апелянт зазначає, що відсутня одна із позитивних обставин, а саме звільнення за власним бажанням через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України

Аналізуючи Постанову КМУ від 12 червня 2013 року № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», слід зазначити, що вона прийнята відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Тобто в загальному підстави кореспондують з передбаченими обставинами Законом № 2232-ХІІ.

Суд звертає увагу на динамічне правове регулювання в умовах воєнного стану та протидії збройній агресії Російської Федерації, а тому зауважує, що останні зміни до Постанови № 413 були внесені у 2018 році, натомість Закон № 2232-ХІІ зазнає значних змін з початку широкомасштабного вторгнення Російської Федерації.

Тобто, норми п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, якими врегульовано право на отримання одноразової грошової допомоги звільненим з військової служби військовослужбовцям, а також Постанова № 413 були законодавчо сформовані раніше внесення змін до статті 26 Закону № 2232-ХІІ, які додатково передбачили нові підстави звільнення за сімейними обставинами під час проведення мобілізації та воєнного стану.

Внаслідок цього виникли неузгодженості, що не усунуті на законодавчому рівні, між зазначеними правовими нормами.

Аналізуючи в межах цієї справи положення абз. 1-3 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII через призму поняття «правової визначеності», як елементу принципу верховенства права та відповідної практики ЄСПЛ, суд апеляційної дійшов висновку, що така правова норма внаслідок її нечіткого формулювання допускає множинне (неоднозначне) тлумачення.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що усі не точності закону мають тлумачитися на користь особи.

Також, слід відзначити, що станом на 19 травня 2024 року до Закону № 2011-ХІІ були внесені зміни і на сьогодні виплата одноразової грошової допомоги пов`язується з настанням сімейних обставин та інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, враховуючи вказані зміни правового регулювання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосувати норми передбачені Законом № 2011-ХІІ.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) від 08.09.2023 № 709-ос (а. с. 7), підполковника ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення з 08 вересня 2023 року.

При цьому, як вбачається з тексту цього наказу, вислуга років ОСОБА_1 станом на 08 вересня 2023 року, в календарному обчисленні, становить 21 рік 01 місяць 23 дні, в пільговому обчисленні 03 роки 05 місяців 18 днів, всього 24 роки 07 місяців 11 днів.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 набув право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, як військовослужбовець, який звільнений з військової служби через сімейні обставини і який має вислугу 10 років і більше.

Враховуючи вищенаведене, позивач мав законне сподівання на виплату передбачену законом одноразову грошову допомогу у зв`язку з тривалою (понад десять років) військовою службою, а відповідач безпідставно, відмовивши йому у такій виплаті, незаконно позбавив позивача належної йому до виплати одноразової грошової допомоги.

А тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби.

Таким чином, апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року у справі № 260/8527/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін