Справа № 580/9003/23
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року справа № 580/9003/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання В.С. Проценко розглянув у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу №580/9003/23 за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.

27.09.2023 вх.41222/23 позивач у позовній заяві просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення за період з 11.01.2018 до 13.09.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення за період з 11.01.2018 до 13.09.2023 у сумі 602 312 гривень 84 копійки відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 (суддя Паламар П.Г.) у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2024, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року без змін. Постановою Верховного Суду від 23.05.2024 касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2024 року в справі №580/9003/23 скасувано. Справу №580/9003/23 направлено на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду. Верховний Суд у постанові від 23.05.2024 зазначив: під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати висновки, викладені у цій постанові щодо застосування статті 117 КЗпП України, та встановити обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, й ухвалити законне та обґрунтоване рішення відповідно до приписів статті 242 КАС України.

10.06.2024 вх. №28580/24 справа №580/9003/23 надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду та шляхом автоматизованого розподілу передана на розгляд судді Л.В. Трофімовій.

12.06.2024 прийнята до провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.258 КАС України). Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що у день звільнення ОСОБА_1 зі служби (10 січня 2018 року) військова частина НОМЕР_2 не виплатила належних під час звільнення коштів. Остаточний розрахунок із позивачем військова частина НОМЕР_2 проведений 14 вересня 2023 року, тому ОСОБА_1 уважає, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив в якому зазначив, що позивачу дійсно у день звільнення не виплачена індексація грошового забезпечення за 2015-2018 роки, що не є порушенням, оскільки виплата здійснена на підставі рішення суду, просив врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Наказом начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» від 10 січня 2018 року №10-ос ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас, 10 січня 2018 року виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

03.04.2020 позивач через тривалий час після звільнення звернувся довідповідача із заявою, де просив виплатити індексацію грошового забезпечення.

15 травня 2020 року військова частина НОМЕР_2 виплатила ОСОБА_1 за заявою грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки у сумі 10697,82 грн. 12 червня 2020 року військова частина НОМЕР_2 виплатила ОСОБА_1 за заявою індексацію грошового забезпечення у сумі 3370,65 грн.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 10 грудня 2020 року у справі №580/2709/20 зобов`язав військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 10 січня 2018 року з урахуванням базового місяця індексації січня 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

15 квітня 2021 року на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі №580/2709/20 військова частина НОМЕР_2 виплатила ОСОБА_1 74564,98 грн.

Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 09 травня 2023 року в справі №580/4515/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року, зобов`язав військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення, передбачену статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення за 2016-2017 роки, а також грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.

14 вересня 2023 року на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року в справі №580/4515/22 військова частина НОМЕР_2 виплатила ОСОБА_1 20857,23 грн.

ОСОБА_1 , уважаючи, що має право на виплату відповідно до статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 11 січня 2018 року по 13 вересня 2023 року включно), 22 вересня 2023 року звернувся до суду з цим позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, перевіривши аргументи щодо обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов не належить до задоволення з огляду на таке.

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Правовідносини щодо грошового забезпечення військовослужбовців регулюються: Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011), постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» від 07.11.2007 № 1294, постановою Кабінету Міністрів України про Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій від 22.09.2010 № 889, проте не регулюють питання виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку у зв`язку із затримкою виплат роботодавцем сум під час звільнення.

Відповідно до ч. 1 статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 статті 9 Закону №2011).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159). Дія Порядку №159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (пункт 1-3 Порядку № 159).

Відповідно до ч. 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно із ч. 1 статті 116 КЗпП України під час звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявного спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішений на користь працівника.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) під час розгляду та вирішення конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, де визначені основні трудові права працівників.

Спеціальним законодавством, що регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, що складаються під час звільнення військовослужбовців. Аналогічний висновок застосування норм КЗпП України під час вирішення питання відповідальності за затримку розрахунку під час звільнення військовослужбовців сформульований Верховним Судом у справі № 823/1023/16, у справі № 807/3664/14, у справі № 826/15235/16.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 821/1083/17 висновує: умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. Під час дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо); аналізуючи застосування судами статей 116 та 117 КЗпП України, ЄСПЛ у рішенні вказав, що обґрунтуванню, наведеному судами, не вистачає чіткості і ясності, оскільки суди детально не розглянули двояку дію статті 117 КЗпП України, однак це не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно; оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає унаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відповідно до статті 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладений обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи щодо захисту права працівника на своєчасне одержання плати за виконану роботу.

Із системного тлумачення положень частин першої та другої статті 117 КЗпП України можна дійти висновку, що частина перша цієї статті стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишніми працівниками, а частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних працівникові сум, то коли спір вирішений на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає унаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення (висновки Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17). Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Оцінюючи доводи та докази сторін, враховуючи правове регулювання спірних правовідносин та висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд зазначає таке.

Оскільки обставини проходження служби позивача встановлені постановою Шостого апеляційного адміністративного Суду у справі №580/2709/20 (набрало законної сили 10.12.2020) та рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 (набрало законної сили 14.09.2023), тому не належать доказуванню в силу ч.4 ст.78 КАС України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Здійснений відповідачем розрахунок і виплачені позивачу під час виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів грошового забезпечення, суми не були спірними на час звільнення та більш ніж 2 роки позивач не здійснював дій, спрямованих на перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення, позаяк звернувся до відповідача із заявою від 03.04.2020 (помилково у позовній заяві зазначає дату 13.04.2020) щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (справа №580/2709/20), до суду 20.07.2020, проте щодо перерахунку та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення звернувся до суду 28.09.2022 (справа №580/4515/22).

Верховний Суд (постанова від 04.12.2019 у справі №825/742/16 ЄДРСР 86239374) зазначає: п.31 незгода працівника з розміром належних до виплати під час звільнення сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум під час звільнення. Спір щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 10.01.2018 виник більш ніж через два роки після звільнення позивача (п.34). Оскільки під час нарахування і виплати позивачу належних під час звільнення сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні (п.35). Подібний висновок щодо застосування норм права сформульований Верховним Судом 28.11.2022 у справі №380/693/20, що належить застосуванню до спірних правовідносин.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

З 11.01.2018 (наступний день після виключення зі списків) до 02.03.2020 позивач не звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, лише 03.04.2020, до суду звернувся 20.07.2020 з позовом у справі №580/2709/20 про перерахунок і доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 10.01.2018 із застосуванням індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, що на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі №580/2709/20 відповідачем нарахована та виплачена позивачеві у сумі 74515,93 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача і сторонами не заперечується.

28.09.2022 позивач звернувся до суду про перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, що на виконання Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/4515/22 роботодавець виплатив 14.09.2023 у сумі 20857,23 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача і сторонами не заперечується.

Під час нарахування і виплати позивачу належних під час виключення зі списків особового складу роботодаця та всіх видів грошового забезпечення був відсутній спір про індексацію грошового забезпечення, тому підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України немає.

З огляду на встановлені обставини, оцінені докази і доводи, з урахуванням висновків Верховного Суду у справі №380/693/20 ЄДРСР 107571324 (п. 32, п.39) щодо застосування ст.117 КЗпП України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення, тому у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Згідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Копію рішення направити сторонам справи:

позивач: ОСОБА_1 [РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ];

відповідач: військова частина НОМЕР_2 [ ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 »].

Рішення суду складене 08.07.2024.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА