Справа № 240/4684/24
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 липня 2024 року

м. Київ

справа №240/4684/24

адміністративне провадження № К/990/24105/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Мацедонської В.Е., Прокопенка О.Б.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі №240/4684/24 за позовом Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), в якій просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Сладь Т.П. від 27 лютого 2024 року ВП № НОМЕР_1 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

24 червня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі №240/4684/24.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги встановлено, що в цій справі спір виник у правовідносинах з приводу рішення прийнятого органом державної виконавчої служби.

За такого правового регулювання та обставин справи оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у вказаній категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення, ухваленого за наслідком касаційного провадження, судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Оскаржуючи судові рішення, прийняті за правилами статті 287 КАС України, скаржник зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки рішення Верховного Суду в силу обов`язковості урахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду при розгляді інших справ з подібними правовідносинами, використовуватимуться у подальшому представниками відділів державної виконавчої служби при формуванні постанов про накладення штрафу за невиконання рішення суду в частині виплати заборгованості.

Також скаржник посилається на відсутність єдиної правозастосовчої практики у правовідносинах, у яких предметом спору є визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу за невиконання рішення суду в частині виплати заборгованості, оскільки у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій відсутні будь які посилання на висновки Верховного Суду з аналізовано питання.

Водночас скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. У поданій касаційній скарзі скаржник фактично не погоджується з судовим рішенням на виконання якого було видано виконавчий документ та відкрито виконавче провадження, в межах якого було прийнято оскаржувану постанову.

Отож доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди скаржника з застосованими судами попередніх інстанцій норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування судами обставин справи, що виключає можливість перегляду судових рішень з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Отже, перевіряючи матеріали касаційної скарги, Судом установлено, що зміст ухвалених у цій справі судових рішень та доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики у такій категорії адміністративних справ, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

З огляду на зазначене та враховуючи приписи частини третьої статті 333 КАС України, у відкритті провадження необхідно відмовити.

З огляду на зазначене, клопотання скаржника про зупинення виконання судових рішень Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 287, 329, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі №240/4684/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: Судді:О.Р. Радишевська В.Е. Мацедонська О.Б. Прокопенко