Справа № 620/6965/24
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року Чернігів Справа № 620/6965/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області (далі також ГУ ПФУ, відповідач 1) та Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУПФУ в Запорізькій області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення №70 від 23.04.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та зобов`язання призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 14.05.2024.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що має статус громадянина, який постійно проживав або працював на території посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) та із досягненням 55 років звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Втім, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.04.2024 у призначенні пенсії відмовлено, оскільки станом на 01.01.1993, на переконання пенсійного органу, позивач проживав у зоні посиленого радіологічного контролю лише 4 місяці замість необхідних 4 років. Разом з тим, позивач вважає такий висновок безпідставним з огляду на те, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є відповідне посвідчення.

Ухвалою суду від 20.05.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач 1 надіслав відзив на позов, в якому вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити в повному обсязі з підстав не підтвердження належними документами права на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що на даний час позивач не має права на призначення йому пенсії зі зниженням віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.2003 по 28.02.2005 згідно трудової книжки позивача, так як відсутня інформація про присвоєння кваліфікації та з 01.01.2004 відсутня інформація в Реєстрі застрахованих осіб. Згідно наданих документів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення складає 4 роки, з них станом на 01.01.1993 - 4 місяці. Твердження позивача про те, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є відповідне посвідчення є безпідставним та необґрунтованим, оскільки прямо суперечить Порядку 22-1 відповідно до вимог якого обов`язковою умовою для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку є наявність довідки за Ф-122, яка підтверджується первинними документами та посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, четвертої категорії, що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_1 , видане 02.12.1993 (а.с. 19).

15.04.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яку за принципом екстериторіальності було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

До заяви позивач додав:

- посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_1 ;

- довідку виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради № 85 від 25.09.2023 про період проживання Позивача на території смт Ріпки, яке до 31.12.2014 було віднесене до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- диплом НОМЕР_2 від 22.06.1993 про навчання Позивача в Білоруському інституті інженерів залізничного транспорту;

- архівну довідку (оригінал та засвідчену належним чином копію з проставленим апостилем та нотаріально засвідченим перекладом) Установи освіти «Білоруський державний університет транспорту» від 12.10.2023 № 29-17/320 про період та форму навчання Позивача в Білоруському інституті інженерів залізничного транспорту (після перейменування - Установа освіти «Білоруський державний університет транспорту»), який знаходиться в місті Гомель Республіки Білорусь;

- довідку (оригінал та засвідчену належним чином копію з проставленим апостилем та нотаріально засвідченим перекладом) Філії «Гомельський обласний центр з гідрометеорології й моніторингу навколишнього середовища» від 19.02.2024 № 25-10-13/266 про те, що територія міста Гомель Республіки Білорусь з 1986 року і по теперішній час відповідає зоні проживання з періодичним радіаційний контролем;

- лист Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації від 29.09.2023 № 01-17/348-04, до якого додано завірений список громадян Ріпкинської селищної ради, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в якому міститься інформація про видачу Позивачу посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_1 (№ 15 списку).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було прийнято рішення №70 від 23.04.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком зв зниженням пенсійного віку (а.с. 18).

Згідно із вказаним рішенням пенсійний вік заявника 54 роки 11 місяців 2 дні. Страховий стаж особи становить 35 років 3 місяці 27 дні. До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.2003 по 28.02.2005 згідно трудової книжки позивача, так як відсутня інформація про присвоєння кваліфікації та з 01.01.2004 відсутня інформація в Реєстрі застрахованих осіб. Станом на 01.01.1993 Позивач проживав в зоні посиленого радіологічного контролю лише 4 місяці замість необхідних 4 років.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувало до періоду проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 період з 26.04.1986 по 25.08.1986 (4 місяці) згідно довідки виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради № 85 від 25.09.2023.

Періоди проживання позивача в місті Гомель Республіки Білорусь під час навчання в Білоруському інституті інженерів залізничного транспорту з 01.09.1986 по 12.06.1987 (9 місяців та 12 днів) та з 01.09.1989 по 31.12.1992 (3 роки 4 місяці), які сумарно складають 4 роки 1 місяць 12 днів, не були враховані до періоду проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993.

Причини незарахування періодів проживання позивача в місті Гомель Республіки Білорусь до періоду проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 в рішенні про відмову у призначенні пенсії не зазначені.

Вважаючи таку відмову у призначенні пенсії протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону № 1058-ІV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Право призначення пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи регулюється Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 9 Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 11 Закону передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Статтею 14 Закону визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Частинами 3-5 статті 15 Закону встановлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Згідно із положеннями статті 65 Закону учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно п. 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, і віднесеним до категорії 4. видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Пп. 7 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

За змістом частини 1 статті 55 Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина (2 роки*) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Будь-які інші документи в т.ч. довідки про період проживання та роботи на забруднених територіях є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 31.10.2018 у справі № 212/12245/13-а, від 18.06.2020 у справі № 404/5266/16-а, від 22.06.2022 у справі № 362/1209/17.

Як встановлено судом, позивач має посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1992 роках серії НОМЕР_1 (категорія 4), видане 02.12.1993 Чернігівською обласною державною адміністрацією, яке є діючим, не скасованим та правомірність його видачі відповідач не ставить під сумнів.

Таким чином, наявність у позивача зазначеного посвідчення підтверджує проживання станом на 01.01.1993 не менше чотирьох років.

Позивачем було надано довідку виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради № 85 від 25.09.2023, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з моменту аварії по 25.08.1986 проживав в смт Ріпки, що підтверджує його право на початкову величину 2 роки. Крім того, згідно цієї ж довідки позивач проживав в смт Ріпки з 06.07.1993 по 27.08.2003 та х 22.03.2005 по теперішній час. Отже в смт Ріпки в період, коли воно відносилося до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач прожив більше 20 років.

Вимагаючи ж довідки про період проживання Позивача за період саме до 1993 року, на підставі яких було видано посвідчення потерпілого, та стверджуючи, що позивач станом на 01.01.1993 прожив в зоні посиленого радіологічного контролю лише 4 місяці, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області фактично ставить під сумнів правомірність присвоєння позивачу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі відповідного посвідчення, що не входить до повноваження органів Пенсійного фонду України.

Оскільки Чорнобильська катастрофа мала наслідки не тільки на території України, а і на території інших держав, то Україною було укладено ряд міжнародних угод, якими регулювалася взаємодія з іншими країнами в питаннях мінімізації та подолання наслідків Чорнобильської катастрофи.

Зокрема, Угода між Україною і Республікою Беларусь про спільні дії по мінімізації і подоланню наслідків Чорнобильської катастрофи від 17.12.1992, Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про спільні дії з мінімізації та подолання наслідків чорнобильської катастрофи від 12.05.1997.

Вищезазначеними угодами було визначено в т.ч. порядок співробітництва у сфері соціального захисту громадян обох країн, які постраждали від катастрофи на Чорнобильській АЕС відповідно до чинного законодавства сторін, а саме: громадяни України та Республіки Білорусь, що постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи у разі переїзду на постійне місце проживання на територію держави іншої сторони користуються пільгами, передбаченими відповідно Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом Республіки Білорус «Про соціальний захист громадян, що постраждали від катастрофи на Чорнобильській АЕС».

Отже, при присвоєнні особам статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи відповідальними органами враховувалися не тільки норми законодавства України, а і діючі на той час міжнародні угоди та протоколи.

З довідки № 25-10-13/266 від 19.02.2024, виданої Філією «Гомельський обласний центр з гідрометеорології й моніторингу навколишнього середовища» вбачається, що місто Гомель згідно законодавства Республіки Білорусь відноситься до зони проживання з періодичним радіаційним контролем з 1986 року і по теперішній час.

Характеристики зони проживання з періодичним радіаційним контролем, зазначені у вищезазначеній довідці, відповідають характеристикам зони посиленого радіоекологічного контролю в Україні.

Співвідношення зон радіоактивного забруднення, визначеного законодавствами України та Республіки Білорусь, при присвоєнні особам статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи і видачі відповідних посвідчень, було звичайною практикою, яка відповідала нормам діючого на той час законодавства.

Це вбачається зокрема, з позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 04.11.2010 у справі № К-18803/08, Сьомого апеляційного адміністративного суду,' викладеною в постанові від 26.05.2021 у справі № 240/19477/20.

Таким чином, проживання в місті Гомель Республіки Білорусь прирівнюється до проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю і надає право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується, зокрема тим, що позивачу було видано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_1 .

Позивач з 01.09.1986 по 12.06.1987 (9 місяців 12 днів) та з 01.09.1989 по 31.12.1992 (3 роки 4 місяці) навчався на денній (очній) формі в Білоруському інституті інженерів залізничного транспорту (після перейменування - Установа освіти «Білоруський державний університет транспорту»), який знаходиться в місті Гомель.

Зазначене підтверджується дипломом Білоруського інституту інженерів залізничного транспорту УВ-І № 017539 від 22.06.1993, архівною довідкою Установи освіти «Білоруський державний університет транспорту» від 12.10.2023 № 29-17/320, військовим квитком НОМЕР_3 від 23.06.1987.

Оскільки позивач навчався на денній формі в навчальному закладі, що знаходиться в місті Гомель, що не заперечується відповідачами, адже період навчання повністю зараховано до страхового стажу, то відповідно останній й проживав протягом всього періоду навчання в місті Гомель.

Позивач з метою отримання довідки про період свого проживання в місті Гомель станом на 01.01.1993 звернувся до Департаменту соціального захисту настелення Чернігівської обласної державної адміністрації з проханням надати копії документів, на підставі яких йому було видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, проте листом від 29.09.2023 № 01-17/348-04 його було повідомлено, що дані документи не збереглися.

Також для підтвердження періоду навчання та проживання в місті Гомель позивач надав належним чином оформлені довідки про період свого навчання та про те, що місто Гомель відповідає зоні проживання з періодичним радіаційним контролем.

У зв`язку з зазначеним вище, суд погоджується із твердженнями позивача про те, що вимагаючи від позивача довідку про період його проживання в місті Гомель, відповідачі ставлять перед позивачем непереборні перешкоди у реалізації його законного права на пенсію, в той час як подані позивачем документи містять достатньо інформації для визначення наявності у нього права на пенсію. Наявність посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи підтверджує те, що станом на 01.01.1993 він проживав у зоні посиленого радіологічного контролю не менше ніж 4 роки, а довідка виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради підтверджує, що він прожив в даній зоні достатньо, щоб мати право на зниження пенсійного віку на 5 років.

Отже, позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, який постійно проживав у зоні посиленого радіологічного контролю станом 01.01.1993 більше ніж 4 роки (4 роки 5 місяців 12 днів (в т.ч. 4 місяці в смт Ріпки та 4 роки 1 місяць 12 днів в місті Гомель)), а після 01.01.1993 ще 20 років 4 місяці 25 днів (в т.ч. 5 місяців 22 дні місті Гомель (з 01.01.1993 по 22.06.1993) та 19 років 11 місяців 3 дні в смт Ріпки (з 06.07.1993 по 27.08.2003 та з 22.03.2005 по 31.12.2014), його страховий стаж складає 35 років 3 місяців 27 днів, тому позивач має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність та, як наслідок скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.04.2024, і задоволення позову в цій частині.

Згідно із вимогами частини першої статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Суд звертає увагу на те, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , за призначенням пенсії звернувся 15.04.2023, а тому пенсія має бути призначена з 14.05.2024.

Ухвалюючи таке рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У зазначеному випадку, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Крім того, визначаючись щодо органу, який має приймати рішення про призначення пенсії, суд зазначає, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1, у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16.12.2020 №25-1), передбачає можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

Так, згідно із пунктом 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Відповідно до матеріалів справи, заява позивача про призначення пенсії від 15.04.2024 була розглянута за екстериторіальним принципом ГУПФУ в Запорізькій області і рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято саме вказаним територіальним органом Пенсійного фонду України.

З огляду на зазначене та положення Порядку №22-1, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання саме ГУПФУ в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 14.05.2024.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області та Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №70 від 23.04.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити з 14.05.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням на 5 років пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, просп. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, Запорізька обл., Запорізький р-н, 69005, .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83 А, м. Чернігів, 14005, .

Дата складення повного рішення суду - 08.07.2024.

Суддя Ю. О. Скалозуб