Справа № 580/2934/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2934/24 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року, прийнятого в порядку спрощеного письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просила суд:

визнати протиправними дії та скасувати рішення від 14.03.2024 № 75 про відмову йому у призначенні дострокової пенсії за віком;

зобов`язати відповідача призначити дострокову пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд.7а; ) від 14 березня 2024 року №75 про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд.7а; ) у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 07.03.2024 та прийняти рішення щодо призначення їй з 07.03.2024 дострокової пенсії за віком відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

у задоволенні інших позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач вказує, що відповідно до пункту 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після - досягнення шестирічного віку надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку (висновок про час настання інвалідності). Таким чином, чинним законодавством розмежовано поняття особи з інвалідністю з дитинства та дитини з інвалідністю. При цьому, в разі, якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцятирічного віку. Отже, необхідність подання висновку лікарсько-консультаційної комісії передбачено для тих осіб з інвалідністю з дитинства, які визнані такими після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Так, ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного форду України з заявою про призначення пенсії за віком. За наслідками розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 07.03.2024, а також доданих до заяви документів, головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято Рішення від 14.03.2024 за № 75, відповідно до якого позивачці відмовлено в призначені пенсії. Також зазначено, що умовою призначення пенсії відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є документи про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства до досягнення шестирічного віку. Однак, позивачем відповідний документ доданий до заяви не був. Таким чином підстав для призначення пенсії за віком в пенсійного органу немає.

Також, відповідач зазначає, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій. Після, призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи.

Так, позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та вказана електронна пенсійна справа після відпрацювання передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання позивачки, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Відтак, при винесені позитивного рішення про призначення пенсії позивачка буде перебувати на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області, тобто за місцем проживання/реєстрації.

Відповідач зазначає, що з урахуванням статей 44, 48 Кодексу адміністративного судочинства України, просив суд першої інстанції залучити Головне Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, як співвідповідача, оскільки судове рішення у справі № 580/2934/24 може вплинути на обов`язки зазначеного управління.

Проте, судом першої інстанції не враховано доводи відповідача щодо залучення співвідповідача до справи, а ухвалою 01.05.2024 по справі відмовлено у задоволенні клопотання про залучення в якості співвідповідача у справі Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Також, відповідач просить повідомити про час і місце слухання справи.

03.06.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Позивачка зазначає, що вона має двох дітей інвалідів з дитинства ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно висновку (довідка) ЛКК № 457 від 18.12.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати - ОСОБА_1 ), з 31.08.1998 перебуває на обліку у лікаря-невролога з приводу діагнозу: струс головного мозку (5 років 9 місяців) та з приводу епілепсії після черепно-мозкової травми з 24.05.1999 (6 років 6 місяців), що є наслідком перенесеної ЗЧМТ (струс ГМ 1998р).

Позивачка вказує, що право на призначення дострокової пенсії у матерів дитини інваліда або інваліда з дитинства виникає у разі наявності таких умов: виховання дитини інваліда або інваліда з дитинства до шестирічного віку; досягнення 50-річного віку жінкою, яка виховувала дитину інваліда або інваліда з дитинства; наявність страхового стажу роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дитиною (дітьми).

Позивачка наголошує, що всі зазначені умови у неї наявні.

19.06.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, доводи якого дублюють доводи апеляційної скарги.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_2 ), та 19.11.2011 уклала шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , змінивши прізвище на ОСОБА_4.

Пенсійним посвідченням від 09.11.2023 серії ААМ підтверджується, що дочці позивачки призначена пенсія з інвалідності 2 групи, зазначено причину - інвалідність з дитинства.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 підтверджується, що позивачка також є матір`ю ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Довідкою Обласної МСЕК № 1 до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 133315 підтверджується, що синові позивачки ОСОБА_3 10.01.2019 встановлена ІІІ (третя) група інвалідності. Причиною інвалідності зазначено інвалідність з дитинства, а інвалідність встановлена на строк до 03.02.2021.

Згідно з довідкою Міжрайонної МСЕК № 2 до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 647611 сину позивачки ОСОБА_3 при повторному огляді 28.02.2023 встановлена ІІІ (третя) група інвалідності. Причиною зазначено інвалідність з дитинства, а інвалідність встановлена на строк до 01.03.2025.

07.03.2024 позивачка звернулася заявою до пенсійного органу, в якій просила призначити їй пенсію за приписами п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач розглянув заяву позивачки та 14.03.2024 прийняв рішення № 75 про відмову у призначенні пенсії. У рішенні зазначив, що вік заявниці 55 років. Страховий стаж - 37 років 7 місяців 1 день. Працює. Втім, оскільки позивачка не надала документи про визнання дитини особою з інвалідністю з дитинства до досягнення шестирічного віку, у призначенні пенсії відмовлено.

Вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції дійшов висновку, що у частині виховання дітей з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку позивачка відповідає вказаній вимозі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується вказаними наявними документами. Також, для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо ефективного способу повного захисту порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, повторно розглянути її заяву від 07.03.2024 та прийняти рішення щодо призначення їй з 07.03.2024 (дата звернення про призначення пенсії) дострокової пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 та 3 ст. 12 КАС України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У той же час, згідно частин 1-3 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) значення справи для сторін;

2) обраний позивачем спосіб захисту;

3) категорію та складність справи;

4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;

5) кількість сторін та інших учасників справи;

6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 12, ч. 4 ст. 257 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених ч. 4 ст. 12 КАС України.

Як вбачається з поданого клопотання відповідача, в такому не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частин 1-3 ст. 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

За приписами частин 5 та 7 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Стаття 261 КАС України встановлює наступні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні.

Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі;

Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Треті особи мають право подати пояснення щодо позову у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.

Колегія суддів зазначає, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ніяким чином не обмежує процесуальні права учасників справи, а свої пояснення та докази у справі учасники справи мають можливість надати до суду за правилами, встановленими КАС України.

Згідно п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши клопотання відповідача, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, беручи до уваги п. 20 ч. 1 ст. 4 та ч. 6 ст. 12 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа є справою незначної складності, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.

Частина 1 ст. 9 Закону України від «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) встановлює, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Отже, як вірно вказує суд першої інстанції, з досягненням жінкою 50 років, яка, зокрема, є матір`ю осіб з інвалідністю з дитинства, яка виховала їх до шестирічного віку та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу особа має право на отримання дострокової пенсії за віком.

Як не заперечується сторонами у справі, позивачці, на дату звернення із заявою та прийняття оскаржуваного рішення, було 55 років, її страховий стаж становить 37 років 7 місяців 1 день.

Щодо ненадання позивачкою документів про визнання дитини особою з інвалідністю з дитинства до досягнення шестирічного віку слід вказати наступне.

На виконання ст. 44 Закону № 1058-VI заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

На виконання абз. 4 підп. 6 п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком, а саме жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку,- документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність. У разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо) (при призначенні пенсії згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону).

За приписами п. 2.17 Порядку № 22-1 при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Відповідно до абз. 1 п. 2.18 Порядку № 22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Як встановлено вище, позивачка є матір`ю двох дітей, які відповідно до наявних в матеріалах справи документів є особами з інвалідністю з дитинства. Так, довідкою Обласної МСЕК № 1 до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 133315 підтверджується, що синові позивачки ОСОБА_3 10.01.2019 встановлена ІІІ (третя) група інвалідності (причиною інвалідності зазначено інвалідність з дитинства, інвалідність встановлена на строк до 3 лютого 2021 року). У подальшому йому при повторному огляді 28.02.2023 встановлена ІІІ (третя) група інвалідності, причиною зазначено інвалідність з дитинства, інвалідність встановлена на строк до 01.03.2025, що підтверджується довідкою Міжрайонної МСЕК № 2 до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 647611. Також, пенсійним посвідченням від 09.11.2023 серії ААМ підтверджується, що дочці позивачки ОСОБА_5 призначена пенсія з інвалідності 2 групи та зазначено причину - інвалідність з дитинства.

Зважаючи на вказані норми та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у частині виховання дітей з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку позивачка відповідає вимозі Закону № 1058-VI щодо призначення пенсії за приписами п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV. Відтак, оскаржуване рішення відповідача не відповідає приписам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності у спірному випадку дискреційних повноважень відповідача та необхідності задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву від 07.03.2024 та прийняти рішення щодо призначення їй з 07.03.2024 (дата звернення про призначення пенсії) дострокової пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

Щодо посилання відповідача на принцип екстериторіальності, який застосовують територіальні органи Пенсійного фонду України (орган, що призначає пенсію), колегія суддів зазначає, що такий на виконання п. 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 стосується визначення структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Тобто даний припис не встановлює обов`язку пенсійних органів застосовувати принцип екстериторіальності при виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Зважаючи на те, що сторони у справі не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, то колегія суддів не надає оцінки даній частині оскаржуваного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; п. 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; п. 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; п. 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом повно з`ясовано обставини справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан