Справа № 388/1011/24
Суддя: Баранський Д. М.
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 388/1011/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2024 року м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Баранського Д.М., розглянув у спрощеному провадженні (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: поліцейський 1 взводу 1 роти 1 батальйону полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, старшого сержанта поліції Іванова Олександра Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом до відповідачів та просить скасувати постанову від 8 травня 2024 року серії ЕНА № 2097574.

Позов мотивує тим, що оскаржувана постанова протиправна, підлягає скасуванню.

Будь-які докази вчинення адміністративного правопорушення відсутні.

Позивачка стверджує, що технічні проблеми в роботі баз даних МВС щодо виданих посвідчень водія, внаслідок чого на місці зупинки транспортного засобу поліцейським не вдалося перевірити інформацію про видачу посвідчення водія, ніяким чином не вказує, що 8 травня 2024 року о 12:34 годині в м. Кривому Розі по проспекту Миру, 10 керувала транспортним засобом та не мала права керування транспортним засобом відповідної категорії.

Представник Департаменту патрульної поліції надіслав до суду відзив на позовну заяву. В цьому відзиві просить відмовити в позові. Вважає дії поліцейського правомірними.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Положення ч. 1 ст. 269 КАС України передбачають, що у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Судом установлено, що постановою поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області, старшого сержанта поліції Іванова О.О. серії ЕНА № 2097574 від 8 травня 2024 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 3400 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що 8 травня 2024 року о 12:34:39 в м. Кривому Розі по проспекту Миру, 10, керуючи транспортним засобом «SKODA KODIAQ», державний номерний знак НОМЕР_1 та не мала права керування транспортним засобом відповідної категорії БК 475191, 475200, чим порушила п. 2.1 (а) ПДР керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. До постанови додаються: БК60.

За змістом ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення (зокрема ч. 2 ст. 258) передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу (рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015).

Згідно з п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (далі Правила дорожнього руху), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідальність за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян настає за керування транспортними засобами особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності у цій справі необхідно наявність доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_2 керувала транспортним засобом «SKODA KODIAQ», державний номерний знак НОМЕР_1 та не мала права керування ним.

За змістом Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 511), транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії: В автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми.

З матеріалів справи відомо, що ОСОБА_2 керувала власним транспортним засобом «SKODA KODIAQ», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2017 року випуску, маса без навантаження, кг 1695, повна маса, кг 2295, загальний легковий універсал, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Отже, для керування вищезазначеним транспортним засобом позивачці необхідно посвідчення водія категорії В.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 відповідачем надано відеозапис з місця події.

З матеріалів справи також слідує, що на місці події ОСОБА_1 на вимогу поліцейського надала йому для перевірки посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане 17 липня 2012 року Долинським РЕВ УДАІ УМВС України в Кіровоградській області на право керування транспортним засобом категорії В.

Поліцейський у свою чергу вирішив, що вищезазначене посвідчення водія за наявними базами МВС України не видавалось, а тому розцінив, що воно є підроблене, викликав слідчо-оперативну групу для здійснення подальших процесуальних дій.

За цим фактом 9 травня 2024 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000212, кримінально-правова кваліфікація ч. 4 ст. 358 КК України та в межах цього кримінального провадження протоколом огляду від 8 травня 2024 року в позивачки вилучено водійське посвідчення НОМЕР_3 .

Однак, згідно з інформацією виконуючого обов`язки начальника ТЦС О. Халака Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 8 червня 2024 року № 31/31/3543-3984-2024, відповідно до Книги видачі посвідчень водія ВРЕР ДАІ з обслуговування Долинського та Устинівського районів Кіровоградської області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано посвідчення водія серії НОМЕР_3 категорії «В» від 17 липня 2012 року.

З огляду на вищезазначене, поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 проведено поверхневу, неналежну перевірку наданого ОСОБА_1 для перевірки посвідчення водія серії НОМЕР_3 категорії «В» від 17 липня 2012 року, внаслідок чого дійшов до неправомірного висновку про відсутність в позивачки права керування транспортним засобом та виніс незаконне рішення про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Доводи відповідача вищезазначене не спростовують.

За змістом ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вищезазначене свідчить, що рішення стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення є незаконним та підлягає скасуванню.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 132 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання цього позову ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 605,60 грн, а також понесла судові витрати за надання правничої допомоги.

Витрати на правничу допомогу підтверджуються: договором про надання правничої допомоги від 15 травня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Чуприною С.П.; актом здачі-приймання виконаних робіт (правової допомоги) від 18 травня 2024 року, що відображає, зокрема, опис понесених витрат на правничу допомогу; квитанцією № 18/05/2024 від 18 травня 2024 року на суму 2500 грн; ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1081169 від 18 травня 2024 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Одразу слід зазначати, що вид та характер правничої допомоги, що відображений в акті здачі-приймання виконаних робіт (правової допомоги) від 18 травня 2024 року, дає підстави суду стверджувати, що правнича допомога у такому виді стосується та пов`язана з цією справою, була необхідною для здійснення провадження у ній, тобто є обґрунтованою.

Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року (справа № 727/4597/19) зробив висновок, що відкриття власного рахунку адвокатом не є обов`язком, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вищезазначеного, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

КАС України не встановлює вимог до надання розрахунку (опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, у тому числі відображення у такому розрахунку часу витраченого адвокатом, а тому такий розрахунок може бути наданий у будь-якій письмовій формі, у тому числі може відображатися в акті здачі-приймання виконаних робіт (правової допомоги).

Верховний Суд у постановах від 16 листопада 2022 року (справа № 922/1964/21), від 7 липня 2021 року (справа № 910/12876/19) зазначав про те, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріали цієї справи не містять даних, що спростовують вищезазначене, а розмір витрат на правничу допомогу на переконання суду є обґрунтованим.

З огляду на вищезазначене, понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 126, 251, 252, 268, 278-280, 285, 287, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статями 19, 20, 72-79, 132, 134, 139, 241, 242, 244-246, 250, 271, 286 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: поліцейський 1 взводу 1 роти 1 батальйону полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, старшого сержанта поліції Іванова Олександра Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 2097574, винесену 8 травня 2024 року поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, старшим сержантом поліції Івановим Олександром Олександровичем про визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, електронна пошта: , ідентифікаційний код: 40108646) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ) 3105,60 грн (три тисячі сто п`ять гривень шістдесят копійок) понесених судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський