Справа № 182/4849/22
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/4849/22
Провадження № 2-а/0182/49/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.06.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу районної патрульної поліції Нікопольського районного управління поліції старшого лейтенанта поліції Шеремета Володимира Віталійовича та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до інспектора відділу районної патрульної поліції Нікопольського районного управління поліції старшого лейтенанта поліції Шеремета Володимира Віталійовича та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11.11.2022 року Інспектором ВРПП Нікопольського РУП старшим лейтенантом поліції Шереметом Володимиром Віталійовичем було винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 505007 від 11.11.2022 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу в розмірі 425, 00 (чотириста двадцять п`ять гривень 00 коп.) за ч.1 ст.126 КУпАП за те, що 11.11.2022 року, о 18 год. 20 хв., в Нікопольському районі, а/д Р73 227 км., він керував автомобілем Фольсваген, державний номерний знак НОМЕР_1 , не пред`явив документи для перевірки, зазначені у п.2.1 б; 2.1 ґ, а саме: реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс обов`язкового страхування наземного ТЗ, чим порушив п.2.1 б; 2.1 ґ ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП України. Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. 11.11.2020 року, приблизно о 17:20 год., у Нікопольському районі, на автомобільній дорозі Р73 227 км., на території блок-посту, працівником поліції - інспектором ВРПП Нікопольського РУП Цифрою Олександром Дмитровичем його було зупинено. ОСОБА_2 попросив надати документи для встановлення його особи. Він показав паспорт через додаток «ДІЯ» та запитав працівника поліції, на якій підставі його було зупинено. Працівник поліції зазначив, що транспортний засіб було зупинено на підставі того, що в країні війна. На вимогу працівника поліції, пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на автомобіль, а також відчинив капот автомобіля для звіряння номерів агрегатів. Потім, працівник поліції попросив водія надати страховий поліс, у зв`язку з чим він повторно запитав працівника поліції, на якій підставі він повинен надавати документи. Після цього працівник поліції наказав, щоб він припаркував автомобіль на обочині та зачекав. Через деякий час під`їхали інші працівники поліції: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (їхнє прізвище та звання він дізнався зі змісту Протоколу про адміністративне правопорушення, серія ВАВ № 217915 від 11.11.2022 року та Протоколу АЗ № 081635 про адміністративне затримання «за частиною 262 статті 1» КУпАП). ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , підійшовши до нього, не представились працівниками поліції та почали вимагати документи без посилання на норми чинного законодавства. На вимогу пред`явити службові посвідчення поліцейських та пояснити законність підстав щодо надання документів, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ніяк не відреагували, тим самим порушили обов`язок поліцейського, закріплений ч.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію України». Відповідно до ч.3 с.18 ЗУ «Про Національну поліцію України», звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитись з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук. Інспектором ВРПП Нікопольського РУП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, відносно нього, відповідно до якого: 11.11.2020 року, о 18:20 год., в Нікопольському районі, автомобільна дорога Р73 227 км., на території блок-посту, на законну вимогу співробітника поліції надати реєстраційний документ, поліс цивільного обов`язкового страхування, посвідчення водія, чим порушив п.п. 2.1 б, ґ, а і п 2.4 ПДР України на автомобіль Фольсваген-поло, д.н. НОМЕР_2 , та порушив вимоги ст.126 КУпАП ч.1., чим вчинив правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, на законні вимоги припинити правопорушення не реагував». Окрім цього, працівником Інспектором ВРПП Нікопольського РУП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 був складений Протокол АЗ №081635 за «ч.262 ст.1 КУпАП» від 11.11.2022 року про адміністративне затримання та він нарочно отримав тільки примірник Протоколу АЗ № 81635 за «ч. 62 ст.1 КУпАП» від 11.11.2022 року. Про складання оскаржуваної Постанови не знав, так як працівниками поліції його не було повідомлено та роз`яснено про її складання. При цьому, просить суд звернути увагу, що працівник поліції - інспектор ВРПП Нікопольського РУП старший лейтенант поліції ОСОБА_3 не зупиняв транспортний засіб під його керуванням, оскільки він знаходився в автомобілі, припаркованому на обочині блоку-посту, а тому у працівника поліції ОСОБА_3 були відсутні законні підстави вимагати документи, передбачені п.п. б, ґ п.2.1 ПДР. Окрім цього, у працівника поліції ОСОБА_3 відсутній наказ коменданта про надання повноважень щодо перевірки документів, що при розмові ОСОБА_3 не заперечував. Таким чином, перевірка документів, що посвідчують особу на території блоку-посту проводиться тільки уповноваженою особою з обов`язковою присутністю відповідного документа (наказу коменданта), тому вимога працівника поліції пред`явити документи, зазначені у п.п. б, ґ п.2.1 ПДР на території блок-посту, є незаконною та безпідставною. Тому, враховуючи вищевикладене, позивач змушений звернутись до суду та просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 505007 від 11.11.2022 року, відносно нього за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень скасувати та провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП закрити. Крім цього, просить суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на його користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, при цьому, від його представника ОСОБА_5 надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та на їх задоволенні наполягає (а.с.52).

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, в судове засідання не прибув, при цьому, в матеріалах справи міститься відзив, поданий представником відповідача, згідно якого зазначене наступне.

Так, вказана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п.5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. При цьому, як на підставу законності винесеної постанови, представник відповідача посилається на статтю 251 КУпАП, якою передбачено, що доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тому, в даній справі, докази є наявними, будь-які докази як підстава скасування постанови позивачем надані не були, а всі його посилання на обставини є недоведеними і зводяться до того, щоб уникнути відповідальності. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, представник відповідача вважає, що постанова відповідає усім вимогам та нормам чинного законодавства, позовні вимоги не визнають та просять суд в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першоюст.55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судом встановлено, що 11.11.2022 року інспектором ВРПП Нікопольського РУП старшим лейтенантом поліції Шереметом Володимиром Віталійовичембуло винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 505007 від 11.11.2022 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу в розмірі 425,00 (чотириста двадцять п`ять гривень 00 коп.) за ч.1 ст.126 КУпАП за те, що 11.11.2022 року, о 18 год. 20 хв., в Нікопольському районі а/д Р73 227 км. водій ОСОБА_1 керував автомобілем Фольсваген, державний номерний знак НОМЕР_1 , не пред`явив документи для перевірки, зазначені у п.2.1 б; 2.1 ґ, а саме: реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс обов`язкового страхування наземного ТЗ, чим порушив п.2.1 б; 2.1 ґ ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП України (а.с.14).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, окрім постанови, будь-які інші докази, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано. А сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Ця постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, порушень ПДР України з боку позивача по справі відповідачем належним чином не доведено.

Згідно з п.10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування «судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Окрім цього, судом було оглянуто відеозапис на диску, який був долучений представником відповідача до відзиву на позовну заяву, який в даному випадку не є тим доказом, який би свідчив про дійсний факт порушення позивачем ПДР, оскільки останній містить відеозапис, який відображає неточності та не можливо встановити факт порушення вимог п.п. п.2.1 б; 2.1 ґ ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП України, сам по собі долучений диск містить відеозапис, на якому зафіксовано процесуальні дії посадової особи щодо встановлення особи водія, внаслідок чого відбулось складання постанови про притягнення до відповідальності.

За таких обставин, суд не вбачає в діях позивача ознак правопорушення, за яке на нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і вважає за необхідне скасувати вищевказану постанову.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно зі ст.7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою, відповідно до закону, кримінальної відповідальності.

Вимогами статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1статті 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду відповідачем не надано належних та допустимих доказів того факту, що на час складання спірної постанови позивач, дійсно, порушив ПДР.

Тому, на думку суду, оскаржувана постанова була винесена відповідачем передчасно.

Керуючись ст.ст.6, 12, 19, 46, 77, 78, 90, 243, 245, 251, 252, 257, 268, 271, 280, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до інспектора відділу районної патрульної поліції Нікопольського районного управління поліції старшого лейтенанта поліції Шеремета Володимира Віталійовича та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 505007 від 11.11.2022 року, відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. - скасувати та провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП - закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп., сплачений останнім при подачі позову до суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал