Справа № 420/28095/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/28095/23

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

13.12.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимог на предмет спору, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15.02.2023 року №35 в частині, що стосується неврахування страхового стажу, набутого в російській федерації в періоди з 01.04.1994 року по 20.12.1994 року, з 26.05.2008 року по 16.04.2009 року, з 11.07.2011 року по 20.01.2012 року, з 04.06.2012 року по 05.05.2013 року, з 17.05.2013 року по 12.04.2014 року, з 25.04.2014 року по 09.12.2014 року, з 09.02.2015 року по 04.10.2016 року, з 05.10.2016 року по 30.07.2021 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу періоди роботи в російській федерації з 01.04.1994 року по 20.12.1994 року, з 26.05.2008 року по 16.04.2009 року, з 11.07.2011 року по 20.01.2012 року, з 04.06.2012 року по 05.05.2013 року, з 17.05.2013 року по 12.04.2014 року, з 25.04.2014 року по 09.12.2014 року, з 09.02.2015 року по 04.10.2016 року, з 05.10.2016 року по 30.07.2021 року із внесенням такої інформації до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В обґрунтування позову зазначено, що в лютому 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 15.02.2023 року №35, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. При цьому, Управлінням не враховано стаж роботи позивача в російській федерації у період 1994 року та в 2008-2021 роках, оскільки з січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Оспорюючи правомірність та обґрунтованість вказаного рішення, позивач зазначає, що припинення участі російської федерації в Угоді та вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328, не є підставою для відмови в обчисленні стажу робіт позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Разом з цим, не заперечуючи в цілому відсутність підстав для призначення пенсії за віком на момент прийняття Управлінням рішення, позивач одночасно зазначає, що його чинність підтверджуватиме висновки про набуття позивачем права на призначення пенсії лише після досягнення ним 65 років, тоді як врахування спірного трудового стажу надає позивачу право на пенсію після досягнення ним 63 років.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправним і скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15.02.2023 №35 в частині, що стосується неврахування страхового стажу, набутого ОСОБА_1 в російській федерації в періоди з 01.04.1994 року по 20.12.1994 року, з 26.05.2008 року по 16.04.2009 року, з 11.07.2011 року по 20.01.2012 року, з 04.06.2012 року по 05.05.2013 року, з 17.05.2013 року по 12.04.2014 року, з 25.04.2014 року по 09.12.2014 року, з 09.02.2015 року по 04.10.2016 року, з 05.10.2016 року по 30.07.2021 року.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в російській федерації з 01.04.1994 року по 20.12.1994 року, з 26.05.2008 року по 16.04.2009 року, з 11.07.2011 року по 20.01.2012 року, з 04.06.2012 року по 05.05.2013 року, з 17.05.2013 року по 12.04.2014 року, з 25.04.2014 року по 09.12.2014 року, з 09.02.2015 року по 04.10.2016 року, з 05.10.2016 року по 30.07.2021 року із внесенням такої інформації до його персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Стягнув з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до набрання чинності Постановою КМУ №1328 від 29.11.2022 року Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, у зв`язку із чим період роботи позивача у 1994 році та 2008 року по 2021 рік на території російської федерації повинен бути зарахований до страхового стажу для призначення пенсії. Посилання відповідача на те, що після 23.12.2022, з дня набрання чинності Законом №2783-ІХ, документи, що не мають установленої форми (зокрема, довідки про підтвердження періодів роботи), які видані, зокрема, в російській федерації, не можуть прийматися без накладення апостилю, незалежно від дати їх видачі / складання, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена обставина не слугувала підставою для прийняття спірного рішення.

З огляду на те, що неврахування відповідачем набутого позивачем страхового стажу призводить до неможливості останнього скористатися своїм правом на пенсійне забезпечення відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Управління зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи в російській федерації із внесенням такої інформації до його персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і помилково залишено поза увагою те, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком необхідний страховий стаж позивача має становить не менше 30 років, тоді як загальний страховий стаж позивача складає 17 років 3 місяці 26 днів. При цьому, не підлягають врахуванню періоди роботи позивача в російській федерації, оскільки з 01 січня 2023 року така припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а у зв`язку із набранням чинності Законом №2783-ІХ, документи, що не мають установленої форми (зокрема, довідки про підтвердження періодів роботи), які видані, зокрема, в російській федерації, не можуть прийматися без накладення апостилю, незалежно від дати їх видачі / складання.

Оскільки під час прийняття рішення Управління діяло з дотриманням чинного законодавства, у межах своїх повноважень та обґрунтовано, апелянт наполягає на правомірності свого рішення та відсутності підстав для задоволення позову у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення. Наголошує на тому, що конституційні права і свободи особи гарантуються і не можуть бути скасовані чи звужені при прийнятті нових законів чи внесенні змін до чинного законодавства.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно паспорту Серії НОМЕР_1 є громадянином України.

08.02.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 15.02.2023 року №35, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Згідно вказаного рішення, підставою для залишення вимог заявника без задоволення стали висновки Управління про недостатність страхового стажу для призначення пенсії, тоді як за наданими документами період страхового стажу позивача складає 17 років 3 місяці 26 днів, при необхідному 30 років.

При цьому, серед іншого, Управління зазначило про не врахування періодів робіт позивача в російській федерації у 1994 році та у 2008-2021 роках, оскільки 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Не заперечуючи в цілому щодо відсутності підстав для призначення пенсії за віком на момент прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві рішення від 15.02.2023 року №35, позивач не погоджується з тим, що набутий ним в російській федерації страховий стаж не підлягає зарахуванню до його загального страхового стажу. Зазначені доводи обумовлено тим, що з практичної точки зору обставина протиправного неврахування відповідачем набутого позивачем страхового стажу призводить до неможливості останнього скористатися своїм правом на пенсійне забезпечення за правилами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», адже страховий стаж позивача, набутий ним в російській федерації, надасть йому право на пенсію за віком після досягнення ним 63 років, тоді як ігнорування цього страхового стажу призведе до набуття ним права на пенсію лише при досягненні 65 років.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 зазначеного Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Таким чином, необхідними умовами для призначення пенсії за віком є досягнення особою відповідного віку та наявність відповідного періоду страхового стажу.

На момент звернення позивача за пенсією, частиною 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV передбачено, що право на призначення пенсії за віком виникає після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Разом з цим, згідно із пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадку коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За правилами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Статтею 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 року, укладеної між Україною і росією, передбачалось, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно із статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», яка набула чинності 02.12.2022 року, постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року.

Правильно застосовуючи у спірних правовідносинах положення статті 58 Конституції України, судом першої інстанції вірно зауважено на тому, що до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 Україною має визнаватись період робіт позивача з 01.04.1994 року по 20.12.1994 року, з 26.05.2008 року по 16.04.2009 року, з 11.07.2011 року по 20.01.2012 року, з 04.06.2012 року по 05.05.2013 року, з 17.05.2013 року по 12.04.2014 року, з 25.04.2014 року по 09.12.2014 року, з 09.02.2015 року по 04.10.2016 року, з 05.10.2016 року по 30.07.2021 року на території російської федерації.

Водночас, слід враховувати, що під час звернення до Управління із заявою про призначення пенсії за віком свій страховий стаж позивач підтверджував записами трудової книжки Серії НОМЕР_2 стосовно періоду робіт по 1997 року і за 2022 року в міському центрі зайнятості, а також записами трудової книжки Серії НОМЕР_3 із записами стосовно періоду робіт з 2008 року по 2021 рік, оформленої і заповненої на території російської федерації. Також, період робіт з 2008 року по 2021 рік позивач підтверджував Довідкою підприємства, розташованого у вологодській області, від 12.10.2022 року №469.

В контексті наведеного і, як вже зазначалось вище, слід також враховувати, що за визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №1058-IV, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Виходячи зі спірних правовідносин, обчислення стажу позивача має здійснюватись згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а отже цей стаж має бути підтверджений позивачем на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації. У тому числі, обов`язковою умовою для включення спірного періоду робіт, які виконувалась на території російської федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до органу пенсійного фонду російської федерації за цей період.

Таким чином, є помилковим висновок суду першої інстанції про обов`язок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити зарахування до страхового стажу позивача періодів його робіт в російській федерації з 01.04.1994 року по 20.12.1994 року, з 26.05.2008 року по 16.04.2009 року, з 11.07.2011 року по 20.01.2012 року, з 04.06.2012 року по 05.05.2013 року, з 17.05.2013 року по 12.04.2014 року, з 25.04.2014 року по 09.12.2014 року, з 09.02.2015 року по 04.10.2016 року, з 05.10.2016 року по 30.07.2021 року із внесенням такої інформації до його персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Окрім наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини виникли у зв`язку залишенням без задоволення заяви позивача про призначення пенсії за віком.

При цьому, позивачем не заперечується та обставина, що на момент звернення за пенсією він не мав страхового стажу, достатнього для призначення заявленої пенсії. Фактично звернення із цим позовом відбулось з метою усунення обставин щодо майбутнього ймовірного не зарахування йому страхового стажу у день досягнення відповідного віку і набуття права на призначення пенсії.

Разом з цим, слід враховувати, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, у тому числі шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, захисту в адміністративному суді підлягають лише порушені права та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

При цьому порушення прав має бути реальним, стосуватись індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як вже зазначалось, заявлені у позові в даній адміністративній справі вимоги про зарахування страхового стажу направлені на усунення ймовірних, за твердженням позивача, порушень при подальшому призначенні пенсії за віком.

Однак, оскільки позивачем не заперечується та обставина, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії ним не досягнуто відповідного віку, що свідчить про відсутність фактичного порушення прав та інтересів особи у публічно-правових відносинах, колегія суддів вважає, що такі обставини виключають підстави для вжиття заходів судовому захисту та створюють самостійні підстави для залишення вимог позивача без задоволення.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимог на предмет спору, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв