Справа № 160/22795/23
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/22795/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Щербака А.А., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 р. (суддя Сидоренко Д.В.) в адміністративній справі №160/22795/23 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (т. 2 а.с.1-8) просила суд:

1) зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса):

- нарахувати та виплатити допомогу по тимчасовій непрацездатності за листками непрацездатності 6242161-1 від 16.01.2023 та 6538393-1 від 27.01.2023 у розмірі 100 відсотків її середньої заробітної плати (доходу);

- нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за півроку;

- нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної відпустки з урахуванням виплаченої 16.01.2023 суми відпускних;

- письмово повідомити позивачку про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у т.ч. при звільненні);

2) зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області:

- перенести листки непрацездатності 6242161-1 від 16.01.2023 та 6538393-1 від 27.01.2023 з особового кабінету Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до особового кабінету Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала на те, що вона працювала старшим державним виконавцем в органах державної виконавчої служби з 19.12.2017 по 01.06.2023. При її звільненні Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса), як роботодавцем, не проведено перерахунок компенсаційних виплат за дні невикористаної відпустки з урахуванням виплаченої суми відпускних. Також не була здійснена виплата належних позивачці сум за листками непрацездатності.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 р., постановленим за результатом розгляду справи в порядку загального позовного провадження, позов задоволено частково. Суд зобов`язав Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеси) прийняти Рішення про призначення страхової виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за листками непрацездатності ОСОБА_1 в період з 16.01.2023 по 26.01.2023 та з 27.01.2023 по 06.02.2023. У задоволенні інших позовних вимог судом відмовлено.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачкою з підстави порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі вона зазначає про помилковість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як передчасно заявленої. Позивачка вказує, що суд першої інстанції не вжив всіх заходів для захисту її прав; він мав би обрати належний спосіб захисту і самостійно визначити період 6 місяців та розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню, оскільки у справі наявні усі документи. Позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції частково та прийняти нову постанову по справі, якою задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш ніж за півроку.

Письмові відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Необхідність такої форми провадження мотивована апеляційним судом в ухвалі від 15 травня 2024 р. про призначення справи до апеляційного розгляду.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачка оскаржує рішення суду першої інстанції в частині, якою їй відмовлено у задоволенні однієї позовної вимоги про зобов`язання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за півроку.

Оскільки рішення суду першої інстанції в іншій частині не оскаржено ані позивачкою, ані відповідачами, його перевірка в апеляційному порядку на предмет законності та обґрунтованості не здійснюється.

Суд першої інстанції встановив наступні обставини у справі:

Наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №5274-к від 29.12.2022р. «Про особовий склад», відповідно до постанови КМ України «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» від 16.08.2022 №912, наказу Міністерства юстиції України від 22.09.2022 №4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції від 16.11.2022 №5128/5 «Про відділи державної виконавчої служби», наказано вважати ОСОБА_1 , старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районні Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), такою, що з 02 січня 2023 року працює на посаді старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №52/12 від 05.01.20232р. «Про надання відпустки ОСОБА_1 », позивачу надана частина щорічної основної відпустки за період роботи з 19 грудня 2018 року по 18 грудня 2019 року 06 календарних днів, з 19 грудня 2021 року по 18 грудня 2022 року 04 календарних дні, всього тривалістю 10 календарних днів з 23 січня по 01 лютого 2023 року.

У Витязі з електронного реєстру листків непрацездатності №5316 3233 7032 1499 від 25.08.2023р., зазначено, що в період з 16.01.2023 по 26.01.2023 та з 27.01.2023 по 06.02.2023, ОСОБА_1 була тимчасово непрацездатною, згідно з електронними листками непрацездатності №6242161-1 та №6538393-1. Також в графі «Інформація про електронний листок непрацездатності» зазначено статус готово до сплати, а в графі «Відомості про страхувальника» зазначено Південно-Східне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), .

Наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №4320-К від 31.05.2023 ОСОБА_1 звільнено з посади старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 01.06.2023 за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, з припиненням державної служби, відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу» (т. 1 а.с.97).

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за півроку, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність такої вимоги, зважаючи на тривалий характер порушення.

Позивачка в апеляційній скарзі, посилаючись на статті 116,117 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), наполягає на тому, що суд був зобов`язаний самостійно розрахувати середній заробіток та визначити суму до виплати в межах шести місяців.

Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції зобов`язав Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеси) лише прийняти Рішення про призначення страхової виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за листками непрацездатності ОСОБА_1 в період з 16.01.2023 по 26.01.2023 та з 27.01.2023 по 06.02.2023. Тобто, суд вирішив спір про право позивачки на страхові виплати та визначив особу, яка має їх призначити, не здійснюючи, при цьому, їх розрахунку, не визначаючи конкретної суми та не стягуючи її на користь позивачки. Зважаючи на те, що сторони не оскаржили рішення суду в цій частині, погодившись, тим самим, із наведеним формулюванням, колегія суддів, як зазначено вище, в силу дії статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, позбавлена процесуальної можливості здійснити його перевірку у наведені частині.

Колегія суддів, також зазначає, що для застосування судом відповідальності за статтею 117 КЗпП України необхідним є встановлення вини роботодавця у невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

Як зазначив відповідач - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеси) у письмовому відзиві на позовну заяву, причиною, за якою не була здійснена виплата позивачці коштів за листками непрацездатності, стала обставина їх формування в особистому кабінеті Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що підтверджено позивачкою шляхом надання Витягу з Електронного реєстру листків непрацездатності (т. 1 а.с.25). Однак, відповідно до наказу № 5274-к від 29.12.2022, позивачка з 02.01.2023 перебувала у трудових відносинах з Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеси). У зв`язку із відсутністю технічної можливості перенесення е-лікарняних з особистого кабінету Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра) до особистого кабінету Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), останнє звернулось до Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» з проханням видати позивачці паперові листки непрацездатності, у яких зазначити її місце роботи - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеси) (т. 1а.с.15). Про зазначену обставину також була письмово повідомлена і позивачка, якій було запропоновано звернутись до сімейного лікаря для оновлення даних декларації та до медичного закладу, який формував медичні висновки (т. 1 а.с.105-108). При цьому, позивачці 02 травні 2023 року повідомлено про необхідність звернення до медичного закладу для отримання лікарняних у паперовому вигляді, яке нею проігноровано.

Наведені вище обставини, на думку колегії суддів, свідчать про відсутність вини Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), як роботодавця, у невиплаті належних позивачці сум при звільненні. Крім того, ці суми за лікарняними листами взагалі не були нараховані на момент її звільнення. Питання правильності оформлення листків непрацездатності, встановлення особи, відповідальної за достовірність даних Реєстру застрахованих осіб та страхувальників знаходяться поза межами предмету спору у цій справі, тому колегією суддів не вирішуються.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обмежившись висновком про її передчасність. Посилання суду на Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 колегія суддів вважає недоречним, оскільки воно було постановлено при іншому правовому регулюванні спірного питання. Стаття 117 КЗпП України викладена у новій редакції Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022, тому суд першої інстанції мав би вирішувати позовну вимогу, виходячи із чинної редакції цієї статті.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні зазначеної позовної вимоги, проте не може погодитись із наведеним судом мотивуванням, що є підставою для зміни оскарженого рішення суду, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга позивачки залишається колегією суддів без задоволення, оскільки наведені в ній доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 р. в адміністративній справі №160/22795/23 в оскарженій частині - змінити, виклавши мотивування в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 р. в адміністративній справі №160/22795/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 26 червня 2024 р. і може бути оскаржене протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя А.А. Щербак

суддя О.О. Круговий