Справа № 460/2079/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2024 року м. РівнеСправа №460/2079/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 20.12.2023 №59 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку з 26.06.2023 відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати відповідача призначити з 26.06.2023 та виплачувати позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія). 26.06.2023, після досягнення 55-річного віку, позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте органом Пенсійного фонду відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, визначених ч. 2 ст. 55 вищевказаного Закону. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/19300/23, яке набрало законної сили 15.11.2023, встановлено, що період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993 становить 3 роки 3 місяці 18 днів, а з 01.01.1993 по дату звернення до пенсійного органу (26.06.2023) - 30 років 5 місяців 26 днів. Відтак, позивач для призначення пенсії має право на зменшення пенсійного віку на 6 років максимально. Проте, спірним рішенням від 20.12.2023 №59, прийнятим відповідачем на виконання судового рішення у справі №460/19300/23, відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3-х років. Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 01.03.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 06.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що 26.06.2023 позивач звернувся до територіального органу ПФУ про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області було розглянуто заяву позивача і долучені до заяви документи та було прийнято рішення від 03.07.2023 № 59 про відмову в призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 04.09.2023 Рівненським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі №460/19300/23, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2023 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 вказаного Закону з урахуванням висновків суду. Однак, зобов`язання щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 такого Закону на органи Пенсійного фонду України не покладено. Враховуючи викладене, за результатами такого перегляду 20.12.2023 винесено рішення №59 про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи через відсутність необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. Зауважив, що доказів, що підтверджують постійне проживання або постійну роботу з 26.04.1986 по 31.07.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення, матеріали справи не містять, а тому позивач не має права на початкову величину заниження пенсійного віку на 3 роки. Наданими документами підтверджено, що станом на 01.01.1993 позивач прожив у зоні гарантованого (добровільного) відселення 2 роки 11 місяців 26 днів. В матеріалах електронної пенсійної справи відсутні докази надання позивачем довідки Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області №1616 від 30.09.2022 та №1327 від 25.07.2023 про період проживання з 16.12.1989 по 05.01.1990 та з 01.06.1986 по 01.09.1986, а також довідка №1178 від 04.07.2023 про період проживання з 05.01.1990 по 30.09.1993; з 01.10.1993 по 03.07.2023 та з 04.07.2023, а відтак не були предметом розгляду при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії. Згідно з записами військового квитка НОМЕР_1 позивач проходив військову службу з 23.11.1987 по 14.12.1989, що неможливо зарахувати до періоду постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки неможливо встановити належність до території радіоактивного забруднення. Для правильного врегулювання спору існує необхідність у витребуванні у позивача письмових доказів щодо дислокації військової частини, де позивач проходив військову службу. Оскільки позивачем не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутнє. З наведених підстав вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Кухче Зарічненського (нині Вараського) району Рівненської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 16.12.1992 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

26.06.2023 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 03.07.2023 №59 відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, визначених ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначено, що позивач станом на 01.01.1993 не прожив у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 у справі №460/19300/23 позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 05.07.2023 №59 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2023 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2023 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 залишено без змін.

Таким чином, судове рішення у справі №460/19300/23 відповідно до положень ст. 255 КАС України набрало законної сили 15.11.2023.

02.12.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою щодо виконання судового рішення у справі №460/19300/23.

На виконання судового рішення ГУ ПФУ в Рівненській області розглянуто заяву позивача від 23.06.2023 та прийнято рішення від 20.12.2023 №59, яким відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, визначених ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначено, що до заяви про призначення пенсії від 22.08.2022, 15.05.2023 та 26.06.2023 надано довідку Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області від 12.08.2022 №1361, згідно якої позивач в період з 05.01.1990 по 30.09.1993 проживав в с. Кухче, з 01.10.1993 по 12.08.2022 с. Радове, територія якого відноситься до зони гарантованого (добровільного відселення). Інших документів, що доводять факт постійного проживання (роботи) в зоні гарантованого (добровільного) відселення не надано. Таким чином, документами підтверджено, що станом на 01.01.1993 позивач прожив у зоні гарантованого (добровільного) відселення 2 роки 11 місяців 26 днів. Страховий стаж особи становить 23 роки 1 місяць 10 днів.

Вважаючи рішення органу Пенсійного фонду від 20.12.2023 №59 протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 у справі №460/19300/23, яке набрало законної сили 15.11.2023, встановлено:

«…період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення по 01.01.1993 становить 3 роки 3 місяці 18 днів.

Також, матеріалами справи підтверджено, що період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення з 01.01.1993 по дату звернення до пенсійного органу (26.06.2023) становить 30 років 5 місяців 26 днів.

Відтак, позивач має право на зменшення пенсійного віку на 6 років максимально.

Однак, як встановлено судом, довідки Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області №1616 від 30.09.2022 та №1327 від 25.07.2023 про період проживання з 16.12.1989 по 05.01.1990 та з 01.06.1986 по 01.09.1986, а також довідка №1178 від 04.07.2023 про період проживання з 05.01.1990 по 30.09.1993; з 01.10.1993 по 03.07.2023 та з 04.07.2023, не долучалися позивачем позивачем до заяви від 26.06.2023, позаяк датовані після подання такої заяви.

Як вбачається з відзиву відповідача 2, позивачем до заяви долучалась лише довідка №1361 від 12.08.2022 відповідно до якої позивачем зараховано період проживання з 05.01.1990 по 30.09.1993. Відтак, на переконання суду, довідка №1616 від 30.09.2022 теж не долучалась позивачем до заяви про призначення пенсії.

...матеріали справи містять докази того, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

...За наведеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як особа, яка станом на 01.01.1993 прожила на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а також прожила достатню кількість років в цій зоні для зменшення пенсійного віку на 6 років максимально».

Враховуючи встановленні судовим рішенням у справі №460/19300/23 обставини, суд оцінює критично твердження відповідача про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи через відсутність документів, які підтверджують факт постійного проживання або постійної роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Суд нагадує відповідачу, що згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак, фактично ігноруючи обставини, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, та всупереч висновкам суду в такому рішенні, відповідач і на час розгляду цієї справи продовжує стверджувати про відсутність у позивача необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення та про наявність у нього проживання у такій зоні станом на 01.01.1993 лише протягом 2 років 11 місяців 26 днів.

Крім цього, відповідач всупереч судовому рішенню у справі №460/19300/23, при прийнятті оскарженого рішення не врахував висновки суду під час розгляду заяви позивача від 26.06.2023, однак був зобов`язаний такий висновок врахувати, про що зазначено безпосередньо в судовому рішенні від 04.09.2023.

У зв`язку з цим, суд наголошує відповідачу - суб`єкту владних повноважень, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п.43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Повертаючись до обставин цієї судової справи, суд враховує, що обставини щодо наявності у ОСОБА_1 необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення (по 01.01.1993 - 3 роки 3 місяці 18 днів, а з 01.01.1993 по 26.06.2023 - 30 років 5 місяців 26 днів, що в сукупності понад 33 роки) та, як наслідок, права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років максимально, встановлені в судовому порядку, а відтак відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню при розгляді цієї судової справи.

Частиною третьою статті 55 №796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Враховуючи вимоги Законів №796-XII та №1058-ІV, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років позивач набуває в 54 років та за наявності страхового стажу (на момент досягнення 54-го віку) 23 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (26.06.2023) він досяг віку 55 років 11 днів та має страховий стаж понад 23 роки. Отже в досліджуваній ситуації виконано умови для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі його заяви від 26.06.2023 при повторному її розгляді на виконання судового рішення у справі №460/19300/23.

Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 20.12.2023 №59 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ та відновленню шляхом зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідачів, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку з урахуванням його зменшення на 6 років відповідно до положень статті 55 Закону №796-ХІІ 16.06.2022, а звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення такої пенсії відбулося 26.06.2023, то порушене право ОСОБА_1 слід відновити з 26.06.2023.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач всупереч вимогам КАС України не довів правомірності свого рішення про відмову в призначенні пенсії. Натомість позовні вимоги підтверджені належними й допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору суд присуджує на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 20.12.2023 №59 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи 26.06.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 04 липня 2024 року.

Суддя Н.О. Дорошенко