Справа № 120/17357/23
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 липня 2024 р. Справа № 120/17357/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж - 7" до: Державної податкової служби України про: визнання протиправними дій, скасування розпорядження та зобов`язання видалити записи про анулювання ліцензій

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернулось ТОВ "АВІНТАЖ-7 (далі - позивач) з позовом до Державної податкової служби України (далі - відповідач) про визнання протиправними дій, скасування розпорядження та зобов`язання видалити записи про анулювання ліцензій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що 03.11.2023 через Електронний кабінет платника податків позивач отримав витяги з розпорядження №408-р/л від 02.11.2023, що винесене в.о. заступника Голови ДПС України про анулювання ліцензії, які видані товариству на право виробництва пального, реєстраційний номер 00001 від 05.02.2020 та реєстраційний номер 00002 від 14.02.2020.

Як зазначено у витягах з розпорядження, підставою для його прийняття є: "акт, що засвідчує факт відмови без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складеного відповідно до вимог пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України".

З підстав того, що Акт відмови від допуску до фактичної перевірки від 22.09.2023 не може бути підставою для прийняття розпорядження, тому позивач звертається до суду з вимогами про:

- визнання протиправними дій ДПС України та скасування розпорядження ДПС України №408-р/л від 02.11.2023 про скасування ліцензій на право виробництва пального ТОВ «Авантаж-7»;

- зобов`язання ДПС України видалити записи про анулювання ліцензій ТОВ «Авантаж-7» реєстраційний номер 00002 з терміном дії з 14.02.2020 до 14.02.2025, за адресою місця виробництва: Київська область, Броварський район, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36, та реєстраційний номер 00001 з терміном дії з 05.02.2020 до 05.02.2025, за адресою місця виробництва: Чернігівська область, Ніжинський район, с. Станція Лосинівська, вул. Лесі Українки, 139А, з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Ухвалою від 22.11.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою від 22.11.2023 в задоволенні заяви ТОВ «Авантаж-7» про забезпечення позову відмовлено.

08.01.2024 позивач направив клопотання, у якому вказав на допущену помилку при складені позовної заяви, тому п. 2 її прохальної частини читати як «Визнати протиправним та скасувати розпорядження ДПС України №408-р/л від 02.11.2023 про скасування ліцензій на право виробництва пального ТОВ Авантаж-7.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті спору відповідач вказав, що з метою виконання завдань, покладених на ДПС відповідно до Положення про Державну податкову службу України, положень Податкового кодексу України, наказів «Про проведення фактичної перевірки» від 20.09.20.23 № 762, №765, посадові особи ДПС здійснили виїзд для проведення фактичної перевірки за адресами місць провадження діяльності Товариства з виробництва пального: Київська обл., Броварський р-н, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36 та Чернігівська обл., Ніжинський район, с. Станція Лосинівська, вул. Лесі Українки, 139А.

Проте, через недопуск посадових осіб до проведення фактичних перевірок, ними, згідно з вимогами пункту 81.2 статті 81 Податкового Кодексу України, складені відповідні акти, які 04.10.2023 направлено Товариству рекомендованим листом з повідомленням (номер поштового відправлення 990) та вручено представнику Товариства за довіреністю 11.10.2023.

В подальшому, з метою забезпечення належного виконання вимог статті 3 Закону № 481, ДПС на підставі актів відмови від допуску до фактичної перевірки прийнято рішення у вигляді розпорядження ДПС від 02.11.2023 № 408-р/л щодо анулювання ліцензій на право виробництва пального, реєстраційні номери ліцензій: 00001, терміном дії з 05.02.2020 до 05.02.2025 та 00002, терміном дії з 14.02.2020 до 14.02.2025.

Вказане розпорядження оприлюднене 03.11.2023 на офіційному веб-сайті ДПС та направлено Товариству рекомендованим листом з повідомленням.

Щодо складення Акту відмови від допуску до фактичної перевірки, то представник відповідача зазначає правову підставу, а саме положення п.п. 81.2 статті 81 ПК України.

З приводу анулювання ліцензії, то відповідач свої дії вважає правомірними, оскільки у зв`язку з засвідченням факту відмови суб`єкта господарювання без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки ТОВ «Авантаж-7», складеного відповідно до вимог пункту 81.2 статті 81 ПК України, відповідно до статті 3 Закону № 481, ДПС України прийнято Розпорядження від 02.11.2023 № 408-р/л про анулювання ліцензій на право виробництва пального № 00001, терміном дії з 05.02.2020 до 05.02.2025 та 00002, терміном дії з 14.02.2020 до 14.02.2025.

Відповідно до положень діючого законодавства розпорядження оприлюднене на веб-порталі ДПС у розділі Департамент контролю за підакцизними товарами, підрозділ «Повідомлення» розпорядження ДПС від 02.11.2023 №408-р/л «Про анулювання ліцензії».

До відзиву відповідач долучив чотири файли мультимедійної інформації (додатки).

Позивач подав відповідь на позов, у якій спростовує доводи відповідача та наводить мотиви їх відхилення, зокрема, вважає, що у контролюючого органу були відсутні підстави для проведення фактичних перевірок.

Зазначає, що у наказах про проведення фактичної перевірки від 20.09.2023 №762 та №765 відповідач вказав підставу проведення фактичних перевірок «можливі порушення у сфері виробництва та обігу пального».

Проте, на думку позивача, норми податкового законодавства не містять такої підстави, натомість імперативною умовою, відповідно, до зазначеного відповідачем п. п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, для проведення фактичної перевірки є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, а не лише припущення щодо наявності порушення.

Позивач покликається на численні рішення суду касаційної інстанції щодо висновків про застосування норм ПК України до спірних правовідносин, зокрема, на постанову Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №640/21536/19 та ряду інших.

Відтак, позивач звертає увагу, що аналізуючи сталу судову практику, є однозначний висновок судів, що податкова перевірка не може бути проведена податковим органом довільно, а у разі призначення податковим органом перевірки з підстав визначеними п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, контролюючий орган має зазначити факти про виявленні порушення та підтвердити їх документально.

Крім того, позивач звертає увагу на недолік оформлення зазначених наказів з порушенням вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України та на відсутність у них такого обов`язкового реквізиту як печатка контролюючого органу. Положення ПК України містить пряму норму, яка зазначає, що наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Тож, зважаючи на те, що наказ №762 та наказ №765 не містить печатки контролюючого органу, вони відповідно до приписів ст. 81 ПК України є недійсними.

Позивач також вказує, що його доводи базуються на тому, що Акт відмови від допуску до фактичної перевірки від 22.09.2023 вих. №16/Ж6/99-00-09-03-01 та Акт відмови від допуску до фактичної перевірки від 22.09.2023 вих. №20/Ж6/99-00-09-03-01 не можуть бути підставою для прийняття Відповідачем оскаржуваного розпорядження, адже вони складені з порушенням норм ПК України та на підставі фіктивних документів, містять неправдиві відомості та не відповідають вимогам ст. 3 Закону №481/95-В.

Зокрема, 22.09.2023 під час здійснення виїзду для проведення фактичної перевірки за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36, посадовими особами Відповідача не були вручені уповноваженому представнику Позивача або особам, які фактично проводять розрахункові операції, копію наказу та направлення на проведення фактичної перевірки. Посадові особи спілкувалися виключно з охоронцем нафтобази, про що Позивачем було зазначено в позовній заяві.

Також позивач вказує, що посадовими особами Відповідача допущені порушення вимог п. 81.2. ст. 81 ПК України, а саме останні не складали невідкладно за місцем проведення фактичної перевірки Акт про відмову від допуску до фактичної перевірки, тому Позивач був позбавлений можливості надати письмові пояснення до такого акту.

До Акту про відмову від допуску до фактичної перевірки за місцем проведення фактичної перевірки: Чернігівська обл., Ніжинський р-н., с. Станція Лосинівська, вул. Л.України, 139а, посадовими (службовими) особами контролюючого органу внесені неправдиві відомості, бо Позивачем не було відмовлено у допуску до фактичної перевірки Відповідача. Натомість представник Позивача двічі наголошує, що він не відмовляє у допуску, а просить зачекати адвоката (юриста), оскільки наданий наказ не містив обов`язкового реквізиту - печатки контролюючого органу. Це доводиться відеозаписом (файл 2-2-628Ь7ес0-Ь13Ь-1 lee-9691-21feЗf5f44e5), носій якої Відповідачем долучений.

За місцем проведення фактичної перевірки: Київська обл., Броварський р-н, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36, посадові особи Відповідача спілкувалися з охоронцем, посадовими обов`язками якого є охорона території об`єкту підвищеної небезпеки (нафтобази) від доступу сторонніх осіб, а не прийняття рішень про допуск чи не допуски податкових органів до проведення перевірки.

Отже, представник позивача вказує, що мультимедійна інформація не підтверджує факту відмови суб`єктом господарювання та/або його посадових (службових) осіб без законних підстав у допуску до проведення перевірки.

Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авантаж-7" є суб`єктом господарської діяльності, зареєстрований в податкових органах, основний вид економічної діяльності: Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (46.71) (а.с. 23).

ТОВ "Авантаж-7" отримало ліцензії на право виробництва пального, реєстраційні номери ліцензій: 00001, терміном дії з 05.02.2020 до 05.02.2025 та 00002, терміном дії з 14.02.2020 до 14.02.2025.

Наказом ДПС «Про проведення фактичної перевірки» від 20.09.20.23 № 762 прийнято рішення провести фактичну перевірку ТОВ «АВАНТАЖ-7» () за місцем фактичного провадження платником податків діяльності: вул. Лесі Українки, буд, 139А, с. Станція Лосинівська, Чернігівська обл., з питань дотримання вимог законодавства, яке регулює обіг пального, за період з 01.01.2023 по дату закінчення фактичної перевірки тривалістю 10 діб із 21.09.2023 по 30.09.2023.

Наказом ДПС «Про проведення фактичної перевірки» від 20.09.20.23 № 765 (копія додається), прийнято рішення провести фактичну перевірку ТОВ «АВАНТАЖ-7» за місцем фактичного провадження платником податків діяльності: вул. Вокзальна, буд. 36, с. Заворичі, Броварський р-н, Київська обл., з питань дотримання вимог законодавства, яке регулює обіг пального, за період з 01.01.2023 по дату закінчення фактичної перевірки тривалістю 10 діб із 22.09.2023 по 01.10.2023.

На підставі цих наказів відповідачем оформлені направлення на перевірку від 20.09.2023 №№97/ЖЗ/99-00-09-03-01/4243517, 98/ЖЗ/99-00-09-03-01/4243517, 96/ЖЗ/99-00-09-03-01/4243517, 95/ЖЗ/99-00-09-03-01/4243517 відповідно.

Посадові особи ДПС здійснили виїзд для проведення фактичної перевірки за адресами місць провадження діяльності Товариства з виробництва пального: Київська обл., Броварський р-н, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36 та Чернігівська обл., Ніжинський район, с. Станція Лосинівська, вул. Лесі Українки, 139А, щ о підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Актами від 22.09.2023 №16/Ж6/99-00-09-03-01 та №20/Ж6/99-00-09-03-01 оформлено факт відмови від допуску до фактичної перевірки.

Актами від 22.09.2023 оформлено відмову від підпису направлення на проведення фактичної перевірки, відмову від отримання та підпису акту відмови від допуску до фактичної перевірки.

Дані Акти Товариству направлені 04.10.2023 рекомендованим листом з повідомленням (номер поштового відправлення 990) та вручено представнику Товариства за довіреністю 11.10.2023.

На підставі актів відмови від допуску до фактичної перевірки прийнято спірне розпорядження ДПС від 02.11.2023 № 408-р/л про анулювання ТОВ "Авантаж-7" ліцензій на право виробництва пального, реєстраційні номери ліцензій: 00001, терміном дії з 05.02.2020 до 05.02.2025 та 00002, терміном дії з 14.02.2020 до 14.02.2025.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями Податкового кодексу України (далі ПК України; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п. 80.2.5 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Згідно із матеріалами справи, наказом ДПС «Про проведення фактичної перевірки» від 20.09.20.23 № 762 прийнято рішення провести фактичну перевірку ТОВ «АВАНТАЖ-7» () за місцем фактичного провадження платником податків діяльності: вул. Лесі Українки, буд, 139А, с. Станція Лосинівська, Чернігівська обл., з питань дотримання вимог законодавства, яке регулює обіг пального, за період з 01.01.2023 по дату закінчення фактичної перевірки тривалістю 10 діб із 21.09.2023 по 30.09.2023.

Наказом ДПС «Про проведення фактичної перевірки» від 20.09.20.23 № 765 прийнято рішення провести фактичну перевірку ТОВ «АВАНТАЖ-7» за місцем фактичного провадження платником податків діяльності: вул. Вокзальна, буд. 36, с. Заворичі, Броварський р-н, Київська обл., з питань дотримання вимог законодавства, яке регулює обіг пального, за період з 01.01.2023 по дату закінчення фактичної перевірки тривалістю 10 діб із 22.09.2023 по 01.10.2023.

За доводами позивача, у наказах відсутні будь-які посилання на конкретні підстави для проведення перевірки, а «можливі порушення у сфері виробництва та обігу пального», як зазначено у них, норми податкового законодавства не містять такої підстави. Натомість імперативною умовою, відповідно, до зазначеного відповідачем п. п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, для проведення фактичної перевірки є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, а не лише припущення щодо наявності порушення.

Оцінюючи доводи позивача, суд керується такими мотивами.

Верховний Суд, зокрема, у постановах від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5729/20-а, від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5229/20-а, від 11 липня 2022 року у справі №120/5728/20-а, від 21 грудня 2022 року у справі №500/1331/21, від 05 липня 2023 року у справі №460/2663/22, від 17 серпня 2023 року у справі №160/15431/21, від 27 листопада 2023 року у справі № 420/11790/22 зазначав, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. У разі встановлення в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки, кожна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі. Виконання такої вимоги забезпечує розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення. У такій ситуації в разі виникнення спору щодо наявності дійсних підстав для проведення перевірки або обґрунтованості припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень суд має можливість перевірити ці питання під час розгляду адміністративної справи.

Щодо покликання позивача на ряд постанов Верховного Суду, то суд застосовує в даній справі останні позиції, які полягають в наступному.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, сформульовано висновки, які мають забезпечити єдиний підхід у правозастосуванні під час розгляду схожих спорів, у яких в підставах проведення фактичної перевірки платника податків було покладено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України або інші підпункти, в яких міститься посилання лише на одну фактичну підставу для проведення перевірки.

Верховний Суд у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, ухваленої у складі Судової палати, вказав, що за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.

Верховний Суд у постанові від 28.05.2024 у справі №280/1431/23 дійшов подібного висновку, щодо правового змісту підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України в контексті визначення підстави для проведення фактичної перевірки, а також застосування абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України в аспекті достатності відображення в змісті наказу підстав для її проведення.

Верховний Суд зазначив, що у судовій практиці прийнято розрізняти юридичну підставу, як елемент підстави для проведення перевірки, та фактичну підставу, яка розкриває сукупність обставин, що характеризують (зумовлюють) юридичну підставу. Відображенням юридичної підстави є наведення у наказі податкового органу відповідної норми ПК України, яка надає право для проведення перевірки. Відображенням фактичної підстави вважається наведення конкретних обставин (фактів), існування яких вказує на наявність юридичної підстави.

Обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.

Судова палата наголосила, що у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.

Так, в межах цієї справи, наказами №762, 765 зазначено, що вони прийняті з метою дотримання вимог законодавства, яке регулює виробництво та обіг пального, на підставі підпункту 19 прим.1.1.14 пункту 19 прим.1.1 статті 19 прим.1, підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, у зв`язку з наявною податковою інформацією, отриманою в рамках проведеного аналізу, що свідчить про можливі порушення у сфері виробництва та обігу пального, відповідно до Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами) та інших законодавчих і нормативно-правових актів, контроль за дотриманням яких покладено на ДПС (а.с. ).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що ДПС призначило проведення фактичних перевірок позивача на підставі другої самостійної підстави, визначеної підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а саме з метою виконання функцій, визначених законодавством у сфері обігу та реалізації пального, про що зазначено у наказах.

В контексті цього суд зазначає, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює дві підстави: (1) наявність та/або отримання певної інформації; (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері.

До функцій контролюючих органів, відповідно до статті 19 ПК України віднесено:

здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечення міжгалузевої координації у цій сфері (підпункт 19-1.1.14.);

здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (підпункт 19-1.1.16.);

проведення роботи щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (підпункт 19-1.1.17).

Відтак, доводи позивача, що у наказах відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, суд відхиляє, оскільки в наказах вказано про проведення фактичної перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України з метою здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством з питань дотримання вимог законодавства, яке регулює обіг пального.

Таким чином, суд вважає, що накази про проведення фактичної перевірки відповідають вимогам щодо відображення у ньому достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, тому вважати, що вони оформлені з істотним порушенням вимог чинного законодавства підстав немає.

З приводу доводів позивача, що накази не містять печатки, а відтак є дефектними, то суд зазначає таке.

Відповідно до приписів п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови.

У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки та копії наказу про проведення перевірки. Такі документи пред`являються платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції).

При цьому, єдина підстава для недопуску до перевірки посадових осіб визначена в абзаці п`ятому п. 81.1 ст. 81 ПК України. В інших випадках недопуск не дозволяється.

Оцінюючи доводи позивача суд вказує, що платнику перед початком перевірки вручається, зокрема, не оригінал наказу, а його копія.

Засвідчення копій документів, що видаються органами державної влади, здійснюється на підставі Національного стандарту ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», згідно з наказом ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 р. № 144 який з 1 вересня 2021 року набрав чинності.

З 01.09.2021 року юрособам треба оформляти службові документи саме згідно з ДСТУ 4163:2020, чия дія поширюється на державні органи, органи місцевого самоврядування, установи, підприємства, організації та інших юридичних осіб незалежно від їхнього функціонально-цільового призначення, рівня і масштабу діяльності та форми власності.

Відповідно до п. 5.26 Національного стандарту, відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій».

Відмітку про засвідчення копії документа проставляють нижче реквізиту «Підпис» на лицьовому боці останнього аркуша копії документа.

З оглянувших копій спірних наказів суд встановив, що вони містять відмітку про засвідчення копії документа. Зокрема, у правому верхньому кутку міститься відтиск "Копія". У нижньому правому кутку міститься відтиск "Згідно з оригіналом", посаду особи, яка завіряла копію, та прізвище - начальник відділу моніторингу та контролю О. Казімірова, дата 20.09.2023, підпис, печатка «Для копій».

Відтак, суд відхиляє доводи позивача про дефектність наказів, оскільки їх копія засвідчена в установленому порядку, вони містять обов`язкові реквізити, а саме дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта, адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид, підстави для проведення перевірки, визначені цим ПК, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися, підпис керівника.

Щодо дотримання перевіряючими процедури проведення перевірки, то за доводами позивача, посадові особи не мали права проводити фактичну перевірку, оскільки наказ та направлення про проведення перевірки не вручені уповноваженій на те особі на об`єкті у Броварському районі, а на іншому об`єкті - представник позивача двічі наголошує, що він не відмовляє у допуску, а просить зачекати адвоката (юриста).

В силу приписів підпункту 83.1.7 п. 83.1 статті 83 ПК, для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.

Відповідно із наданих доказів, зокрема відеозаписів (файл 2-2-628Ь7ес0-Ь13Ь-1 lee-9691-21feЗf5f44e5), суд встановив, що за місцем проведення фактичної перевірки: Чернігівська обл., Ніжинський р-н., с. Станція Лосинівська, вул. Л. України, 139а, перед початком фактичної перевірки начальнику нафтобази ОСОБА_1 на території товариства перевіряючі надали наказ та направлення на ознайомлення. ОСОБА_1 вказав, що він сфотографує наказ та відправить його юристу. У розмові ОСОБА_1 зазначив, що він не надає допуск до перевірки, бо він не керівник. Коли в діалозі між питанням про допуск чи не допуск ОСОБА_1 вказав, що він не може надати допуск, бо він не керівник.

Наступним файлом підтверджується розмова поза межами території товариства ОСОБА_1 та перевіряючими, у якій перший зазначив, що він не те, що не допускає, але просить дочекатися адвоката. У відповідь представники контролюючого органу сказали, що податковим законодавством не передбачено обов`язкову участі адвоката, проте якщо той прибуде, то він може безперешкодно зайти. На запитання перевіряючих чи може посадова особа товариства наразі допустити їх до перевірки, на що останній відповів, що він нічого підписувати не буде, та до чого їх допускати.

Факт відмови від підпису направлення на проведення фактичної перевірки, відмови від допуску до фактичної перевірки за місцем проведення фактичної перевірки: Чернігівська обл., Ніжинський р-н., с. Станція Лосинівська, вул. Л.України, 139а, оформлені Актами від 22.09.2023, у яких відображені послідовність подій відповідно до відеозаписів.

З огляду на вищевказані докази, суд робить висновок, що представник товариства ОСОБА_1 як начальник нафтобази є належною особою, якій в силу приписів положень п. 81.1 ст. 81 ПК України вручені/пред`явлені перевіряючими наказ, направлення та службові посвідчення.

Відтак, оскільки посадова особа не надала дозволу допуску до фактичної перевірки, то дії відповідача є правомірними.

З приводу того, що перевіряючі негайно не складали Акт, на чому наполягає позивач, долучаючи носій флешку із відеокамер підприємства, то суд відхиляє такий доказ.

Відповідно до ст 99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Долучений носій USB-флеш накопичувач не містить відповідного електронного підпису згідно з вимогами чинного законодавства, а відтак не є належним доказом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (далі - Закон № 481/95-ВР), ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання на підставі, зокрема, акта, що засвідчує факт відмови суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) та/або його посадових (службових) осіб (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складеного відповідно до вимог пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України. До такого акта долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначеного факту технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису, та/або засобами фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису.

На підставі встановлених обставин, суд вважає, що спірне розпорядження №408-р/л від 02.11.2023 в частині анулювання ТОВ "Авантаж - 7" ліцензії на право виробництва пального, реєстраційний номер 00001 від 05.02.2020, терміном дії з 05.02.2020 до 05.02.2025 є правомірним, а відтак не підлягає задоволенню.

Похідно вимога зобов`язального характеру не підлягає задоволенню, оскільки суд відмовив у задоволенні основної вимоги (п. 23 ст. 4 КАС України).

Стосовно того, що Позивач був позбавлений можливості надати письмові пояснення до акту, то суд ці доводи вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджується направлення 04.10.2023 всіх документів на адресу товариства із супровідним листом від 25.09.2023.

Дані документи вручені представнику Товариства за довіреністю 11.10.2023, тому позивач не позбавлений був надати свої заперечення на ці документи.

Щодо перевірки за місцем проведення фактичної діяльності Київська обл., Броварський р-н, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36, то посадові особи контролюючого органу спілкувалися з охоронцем, що підтверджується мультимедійною інформацією, зокрема dok.019237092.mp4, а також те, що його ознайомлювали з наказом на проведення фактичної перевірки, що підтверджується файлом в додатках dok.019237090.mp4, то суд вважає, що працівник охорони ОСОБА_2 не є належною особою, якій в силу приписів положень п. 81.1 ст. 81 ПК України, надано право на прийняття рішень про допуск чи не допуски податкових органів до проведення перевірки.

Відтак, за умови того, що в матеріалах справи відсутні докази пред`явлення та/або вручення посадовим (службовим) особам платника податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, направлення, наказу на проведення перевірки та службових посвідчень, то у товариства є законні підстави для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки (абзац п`ятий пункту 81.1 статті 81 ПКУ), а у посадових осіб контролюючого органу не виникає право приступати до проведення такої перевірки.

З підстав цього, акт відмови від допуску до фактичної перевірки від 22.09.2023 складений протиправно.

В силу приписів ст. 1 Закону № 481/95-ВР, ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце виробництва пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для виробництва та/або зберігання пального на праві власності або користування; анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії.

Відповідно до ст. 3 Закону № 481/95-ВР, після видачі/анулювання ліцензії на право виробництва пального центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/анулювання ліцензії.

Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання.

З огляду на те, що у спірному випадку, посадових осіб контролюючого органу було правомірно не допущено до фактичної перевірки за місцем проведення фактичної діяльності Київська обл., Броварський р-н, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36, то підстави для анулювання ліцензії відсутні.

Відтак, спірне розпорядження №408-р/л від 02.11.2023 в частині анулювання ТОВ "Авантаж - 7" ліцензії на право виробництва пального, реєстраційний номер 00002 від 14.02.2020, терміном дії з 14.02.2020 до 14.02.2025 за місцем виробництва Київська обл., Броварський р-н, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо похідної вимоги в частині зобов`язання ДПС видалити записи про анулювання ліцензій Товариства з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, то така вимога підлягає задоволенню в силу того, що ці записи внесені відповідно до розпорядження, яке суд визнав протиправним.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до п. 4 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

Отже, на користь позивача слід присудити судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4026,00грн, який необхідно стягнути із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж - 7" - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження ДПС України №408-р/л від 02.11.2023 в частині анулювання ТОВ "Авантаж - 7" ліцензії на право виробництва пального, реєстраційний номер 00002 від 14.02.2020, терміном дії з 14.02.2020 до 14.02.2025 за місцем виробництва Київська обл., Броварський р-н, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36.

Зобов`язати Державну податкову службу України видалити записи про анулювання ліцензії товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж - 7" на виробництво пального, реєстраційний номер 00002 від 14.02.2020, терміном дії з 14.02.2020 до 14.02.2025 за місцем виробництва Київська обл., Броварський р-н, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36, з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж - 7" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4026,00грн (чотири тисячі двадцять шість гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авантаж-7» (, вул. Київська, буд. 1-Ж, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23211)

Відповідач: Державна податкова служба України (од ЄДРПОУ - 43005393, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна