Справа № 582/598/24
Суддя: Жмурченко В. Д.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/582/9/24
Справа № 582/598/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Жмурченка В.Д., за участю секретаря Коваль В.В., з участю представника позивача Грицика Г.О., представника відповідача Бащука О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Недригайлів за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом позовом ОСОБА_1 до поліцейського ВП №1 (с. Недригайлів) Роменського РВП ГУНП в Сумській області сержанта поліції Ляшенка Руслана Дмитровича, Головного управління Національної поліції в Сумській області, про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

08 травня 2024 року до Недригайлівського районного суду Сумської області надійшов вказаний адміністративний позов, у якому представник позивача, адвокат Грицик Г.О., просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 2043593 від 01.05.2024 по справі про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 425,00 грн за ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що були відсутні підстави для винесення відповідачем оскаржуваної постанови, оскільки поліцейський вів себе упереджено при розгляді справи через незгоду ОСОБА_2 із його діями. Окрім того, ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» на поліцейського покладено обов`язок поінформувати водія про причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки. Такий обов`язок поліцейського кореспондується з правом водія відповідно до пункту 2.14 Правил дорожнього руху України знати причину зупинки, перевірки та огляду транспортного засобу. Однак, такий обов`язок поліцейським не був виконаний.

Також, зазначив, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Однак, у даному випадку, ані протокол щодо порушень правил дорожнього руху відносно позивача, ані матеріали ДТП не складались, а тому і постанова від 01.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, на думку останнього, є незаконною.

З огляду на це, представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити, скасуваши постанову та закривши щодо ОСОБА_1 адміністративне провадження за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Сумській області, Бащук О.Р., у судовому засіданні проти позову заперечував, надав також суду відзив на позов, в якому вказував на правомірність оскаржуваної постанови, її прийняття уповноваженою особою, в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства. Зазначив, що оскільки позивачем було порушено правила ПДР, то відносно останнього поліцейським ОСОБА_3 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2043593 від 01.05.2024 за ч. 1 ст. 126 КУПаП.

Також зазначив про встановлений та зафіксований факт порушення позивачем правил, а саме не надання на вимогу поліцейського документів визначених п. 2.1 ПДР України, в підтвердження чому надав суду відеозапис з місця події. Зазначав, що позивачу роз`яснено його права при розгляді справи та роз`яснено про участь захисника при розгляді справи. Вказує також, що при розгляді справи права позивача не порушено, визначену законом процедуру дотримано, стягнення накладено в межах санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП. Надав також копію пояснення поліцейського Ляшенка РЛ., який склав оскаржувану постанову. У зв`язку з чим просив суд у позові відмовити.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2043593 від 01.05.2024, 01 травня 2024 року об 11-47 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 в с. Вільшана, Роменського району Сумької області по вул. Соборна, 15, та не пред`явив на вимогу страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п. 2.1 г ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

В силу положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (ПДР України), згідно з п.1.9 яких особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Згідно з ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 21.3 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року №1961-IV при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у п. 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. На вимогу поліцейського, зокрема на місці здійснення спеціального поліцейського контролю, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс, оскільки жодною нормою законодавства не надано право водію відмовитися від виконання згаданих обов`язків, в тому числі з підстав безпідставної зупинки його транспортного засобу. За загальним правилом водій має спочатку виконати відповідні вимоги, а потім не позбавлений права оскаржити дії працівника поліції.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2.1 «ґ» ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Таким чином, відсутність полісу договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підставою для притягнення водія транспортного засобу до адміністративної відповідальності.

При цьому відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 в адміністративній справі №127/19283/17, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною 1 статті 126 КУпАП є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З огляду на викладене, суд вважає необгрунтованими доводи позивача щодо відсутності у інспектора права вимагати пред`явлення полісу страхування для перевірки, у разі недопущення ним порушень правил дорожнього руху.

Таким чином, відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (його паперового чи електронного носія) є підставою для притягнення водія транспортного засобу до адміністративної відповідальності, незалежно чи скоїв чи не скоїв останній порушення правил дорожнього руху.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Так, оскаржувана постанова містить посилання на технічні записи, за допомогою яких здійснено відеозапис, відео з камери Тексар зберігання СРПП 1110034.

На підтвердження правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем надано відеозапис адміністративного правопорушення, на якому зафіксовано події, які відбувались 01.05.2024 за участю позивача.

Перевіряючи доводи позивача, суд установив, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП, за те, що він не мав при собі чинний страховий поліс. Отже, позивач не виконав вимоги п. 2.1 ґ ПДР України та обов`язок, покладений на нього п. 2.4 «а» ПДР України.

Водночас, зазначені обставини підтверджуються відеозаписом з камери, відомості про яку зазначено безпосередньо у спірній постанові.

Щодо наданої в судовому засіданні копії полісу № ЕР/217742308 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з якого вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ТДВ СК "КРЕДО", строк дії договору - з 18.11.2023 по 17.11.2024 включно, то суд зазначає, що сам факт наявність полісу у позивача не спростовує встановлений відповідачем факт не пред`явлення його у позивача під час керування транспортним засобом 01 травня 2024 року об 11-47, тобто встановлений факт порушення позивачем приписів ч. 1 ст. 126 КУпАП.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка, у тому числі, не має при собі або не пред`явила для перевірки, зокрема, поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП настає за фактом відсутності при собі у водія транспортного засобу, або непред`явлення останнім для перевірки полісу чи договору (його паперового чи електронного носія), а не лише відсутність полісу чи договору, як такого.

Дані висновки суду узгоджуються з позицією, викладеною у постанові Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 536/164/24 від 19.06.2024.

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогами чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що надані відповідачем до матеріалів справи докази є належними доказами, містять інформацію щодо предмету доказування, а отже є достатніми для доведення вини позивача «поза розумним сумнівом». Оскаржувана постанова відповідає вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП.

При розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Під час розгляду справи поліцейський роз`яснив права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Враховуючи викладене, відповідачем доведено наявність у діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, суд зазначає, що відповідач довів правомірність своїх дій в межах спірних правовідносин. В свою чергу, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження протиправних дій відповідача та його упередженості.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,6-9,19,44,77,241 - 246,371 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського ВП №1 (с. Недригайлів) Роменського РВП ГУНП в Сумській області сержанта поліції Ляшенка Руслана Дмитровича, Головного управління Національної поліції в Сумській області, про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до другого апеляційного адміністративного суду, у встановленому законом порядку.

Повне рішення суду складено 01 липня 2024 року.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя: В. Д. Жмурченко