Справа № 440/3290/24
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/3290/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Горщар Сергій Васильович, звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №99 від 29.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту " е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.08.1988 по 30.04.1991 у дитячому комбінаті № НОМЕР_1 Виробничого об`єднання "Азовзалізбетон" на посаді вихователя ясельної групи та прийняти рішення про призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення - 21.02.2024.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спеціальний стаж позивача, який дає право на пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» станом на 11.10.2017 становить 29 років 2 місяці 10 днів. За доводами представника позивача зі змісту записів у трудовій книжці вбачається, що позивач з 01.08.1988 по 30.09.2009 працювала на посаді вихователя у дошкільному навчальному закладі № 46м. Маріуполя, який протягом вказаного періоду змінив своє підпорядкування з Виробничого об`єднання «Азовзалізобетон» до структурних підрозділів Міністерства освіти. Вказував, що в систему освіти входить дошкільна освіта, а систему дошкільної освіти становлять заклади дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності, а довільне найменування навчального закладу «дитячий комбінат» не може бути підставою для виключення цього періоду зі спеціального стажу.

Ухвалою суду від 15.02.2024 провадження у даній справі відкрито, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, в якій просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначали, що відповідно до наданих позивачем документів її стаж становить 26 років 05 місяців 11 днів, якого не достатньо для призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказували, що до пільгового стажу роботи не враховано період з 01.08.1988 по 30.04.1991, оскільки відсутня інформація щодо належності дитячого комбінату № 46 при ВО «Азовзалізобетон».

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, паспорт № НОМЕР_2 , дата видачі 25.11.2021.

Позивач звернулася до Пенсійного фонду України із заявою від 21.02.2024 про призначення пенсії за вислугу років, надавши копії документів: паспорта, ідентифікаційного коду, трудової книжки, диплому.

За принципом екстериторіальності вказану заяву та додані до неї документи розглянуто ГУ ПФУ в Полтавській області та прийнято рішення від 29.02.2024 № 99 про відмову гр. ОСОБА_1 в призначені дострокової пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в зв`язку з відсутню необхідного спеціального стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Зазначено, що аналіз документів, наданих 21.02.2024 гр. ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугою років показує, що стаж за вислугу років на 11.10.2017 становить 26 років 05 місяців 11 днів. До пільгового стажу роботи за вислугою років не враховано період з 01.08.1988 по 30.04.1991, оскільки відсутня інформація щодо належності дитячого комбінату № 46 при ВО «Азовзалізобетон» до дошкільних навчальних закладів.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004. До вказаної дати питання зарахування стажу для призначення пенсії, зокрема, регулювалося нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

За обставинами цієї справи до пільгового стажу роботи позивача не враховано період з 01.08.1988 по 30.04.1991 у дитячому комбінаті № НОМЕР_1 Виробничого об`єднання «Азовзалізобетон», оскільки відсутня інформація щодо належності останнього до дошкільних навчальних закладів.

Згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_3 позивач у спірний період з 01.08.1988 по 30.04.1991:

01.08.1998 прийнята в дитячий комбінат № 46 вихователем ясельної групи Виробничого об`єднання «Азовзалізобетон» (наказ № 246 к від 22.07.1988;

01.11.1990 продовжує працювати вихователем в ДК № 46 (наказ № 1310-к від 20.11.1990;

30.04.1991 звільнена по переводу (наказ № 443 к від 17.05.1991).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-УІІІ в структуру освіти входить дошкільна освіта. Згідно із статтею 5 Закону України «Про дошкільну освіту» від 11.07.2001 №2628-III систему дошкільної освіти становлять дошкільні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форми власності.

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, робота на посаді вихователя у дошкільних навчальних закладах всіх типів дає право на пенсію за вислугу років.

При цьому відповідно до примітки вказаного Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Таким чином спірний період підлягає зарахуванню до стажу позивача.

Відтак, оскільки згідно з відомостями трудової книжки позивача спеціальний стаж роботи останньої, який дає їй право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти становить більше 25 років, визначених пунктом "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ, суд вважає помилковими висновки пенсійного органу щодо неможливості позитивного вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років позивачу.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною 3 статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження належності дошкільного навчального закладу до комунальної або державної форми власності.

Суд наголошує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його документах, та їх ведення. Вказані відповідачем обставини, не можу бути підставою для неврахування спірного періоду та виключення його з трудового стажу позивача, та не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

При цьому неможливість проведення відповідної перевірки відповідачем не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

В даному випадку позивач опинився в ситуації, що, відповідно, позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Таким чином, оскільки пенсійним органом не було враховано тієї обставини, що період роботи позивача за спірний період підтверджується відомостями трудової книжки, яка, як вже зазначалось судом, є основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, що не було взято до уваги відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення, то суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 29.02.2024 № 99, прийняте з наведених у ньому підстав, є протиправним, а відтак підлягає скасуванню.

Щодо обраного позивачем способу відновлення свого порушеного права як зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту " е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.08.1988 по 30.04.1991 у дитячому комбінаті № НОМЕР_1 Виробничого об`єднання "Азовзалізбетон" на посаді вихователя ясельної групи та прийняти рішення про призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення - 21.02.2024, суд зазначає.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Призначення та виплата пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Однак, враховуючи, що скасоване рішення прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття обґрунтованого рішення, то суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.02.2024 про призначення пенсії за вислугою років з урахуванням висновків суду.

Таким чином адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач у позовній заяві просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на його користь судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6500,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Зважаючи на те, що передумовою для виникнення цього спору є прийняття ГУ ПФУ в Полтавській області протиправного рішення про відмову в призначенні пенсії, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача повністю.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 у справі 200/14113/18-а.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження понесених позивачем у цій справі витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано копії: договору № 24/24 про надання правової допомоги від 11.03.2024, протокол № 1 погодження гонорару (додаток № 1 до договору № 24/24) від 11.03.2024, квитанція до прибуткового касового ордеру № 24/24 від 11.03.2024 на суму 6500,00 грн, ордер про надання правової допомоги серії АА № 1420244, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю.

Оцінивши обставини цієї справи та надані позивачем докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в цій справі у розмірі 3250,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 29.02.2024 №99.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.02.2024 про призначення пенсії за вислугою років з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) та на правничу допомогу у розмірі 3250,00 грн (три тисячі двісті п`ятдесят гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя С.С. Бойко