Справа № 640/20655/22
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача Старостенка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 через свого представника звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просила суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України № 781 о/с від 26.10.2022 в частині припинення державної служби та звільнення позивачки;

поновити позивачку на посаді в Міністерстві внутрішніх справ України, яка за своїми умовами праці, функціональними обов`язками та повноваженнями відповідає або є рівнозначною посаді, яку ОСОБА_2 обіймала станом на 26.10.2022;

стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 781 о/с від 26.10.2022 в частині припинення державної служби та звільнення ОСОБА_2 ;

поновлено ОСОБА_2 на посаді провідного спеціаліста відділу персонально-довідкової інформації управління персонально-довідкового обліку Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, з 27.10.2022;

стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.10.2022 по 29.03.2024 в розмірі 148 800 (сто сорок вісім тисяч вісімсот) грн. 00 коп;

звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення з 27.10.2022 ОСОБА_2 на посаді провідного спеціаліста відділу персонально-довідкової інформації управління персонально-довідкового обліку Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України;

звернуто до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.10.2022 по 29.03.2024 в межах одного місяця в сумі 9000 (вісім тисяч вісімсот) грн. 00 коп;

у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про виправлення описки у рішенні суду.

Виправлено описку у резолютивній частині повного тексту рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі № 640/20655/22, шляхом зазначення у пункті 6, яким суд звернув до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.10.2022 по 29.03.2024 в межах одного місяця в сумі « 8800 (вісім тисяч вісімсот) грн. 00 коп. » замість помилково зазначеного « 9000 (вісім тисяч вісімсот) грн. 00 коп.».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу та вказує, що оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі № 640/20655/22 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач вказує, що 26.03.2022 у зв`язку із повномасштабною військовою агресією Російської Федерації позивачка разом з неповнолітніми дітьми залишила територію України та у подальшому отримала тимчасовий захист в республіці Франція.

З 29.03.2022 по 25.10.2022 (включно) ОСОБА_2 на підставі наказів МВС України від 29.03.2022 № 185 о/с, від 30.03.2022 № 186 о/с, від 29.04.2022 № 249 о/с, від 27.05.2022 № 303 о/с, від 22.06.2022 № 367 о/с, від 27.07.2022 № 496 о/с, від 22.08.2022 № 588 о/с та від 14.09.2022 № 668 о/с перебувала у різного виду відпустках.

Наказом МВС України від 06.07.2022 № 414 «Про організаційно-штатні зміни в апараті МВС» посаду позивачки було скорочено.

11.07.2022 за допомогою інтернет-месенджера WhatsАрр на мобільний номер телефон НОМЕР_1 , яким користувалась позивачка, було надіслано «Попередження про наступне вивільнення та ознайомлення з наявними вакансіями», яке того ж дня, 11.07.2022, ОСОБА_2 власноруч заповнила, вчинила напис «без ознайомлення вакантних посад, з об`єктивних причин», поставила підпис та надіслала за допомогою інтернет-месенджера WhatsАрр начальнику відділу персонально-довідкової інформації Управління персонально- довідкового обліку Департаменту інформатизації МВС України ОСОБА_3 .

11.08.2022 ОСОБА_2 за допомогою інтернет-месенджера WhatsАрр було надіслано список вакантних посад категорії «В» по апарату МВС. У відповідь на таке повідомлення від позивачки в месенджері WhatsАрр цього ж дня надійшов коментар: «Добрий вечір! Дякую за інформацію. Вибір великий.»

У подальшому, 09.09.2022 та 12.09.2022 ОСОБА_2 за допомогою інтернет-месенджера WhatsАрр надіслала працівнику Департаменту інформатизації МВС ОСОБА_4 та працівнику Департаменту персоналу МВС ОСОБА_5 , відповідно, фото заяви про призначення на посаду, яку вказала позивачка, з переліку запропонованих.

У відповідь ОСОБА_4 за допомогою інтернет-месенджера WhatsАрр повідомив ОСОБА_2 : «Заявление на назначение скиньте руководству, я не решаю такие вопросы», «Ваши заявления буду ждать», ОСОБА_5 аналогічним способом повідомив: «Всі ці питання вирішуйте через керівництво вашого підрозділу».

Наказом МВС від 26.10.2022 № 781о/с, за наслідком відсутності заяви про призначення на посаду з переліку запропонованих, було припинено державну службу та звільнено ОСОБА_2 з 26.10.2022.

Відповідач вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишено дату повернення ОСОБА_2 в Україну та не з`ясовані обставини, що перешкоджали/могли перешкоджати її прибуттю до Міністерства внутрішніх справ України для вирішення питання щодо продовження державної служби з огляду на встановлену судом першої інстанції та доведену наявними в матеріалах справи доказами обізнаність позивачки про проведення організаційно-штатних змін в апараті МВС, зокрема скорочення займаної нею посади.

Так, матеріалами справи (копія паспорту ОСОБА_2 для виїзду за кордон) підтверджується перетин нею словацько-українського кордону в пункті пропуску «Ужгород - Вишнє Нємецьке» 24.09.2022, тобто більше ніж за місяць до дати припинення державної служби та звільнення, а саме 26.10.2022.

Відтак, судом першої інстанції не з`ясовано наявність/відсутність обставин, що перешкоджали/могли перешкоджати прибуттю ОСОБА_2 з 24.09.2022 по 26.10.2022 до МВС України для вирішення питання щодо подальшого продовження державної служби з огляду на встановлену судом першої інстанції обізнаність позивачки про скорочення займаної посади та можливе звільнення.

Окрім цього, МВС не погоджується з висновком суду про наявність волевиявлення позивачки на продовження державної служби.

Так, суд першої інстанції з посиланням на надіслані 09.09.2022 та 12.09.2022 ОСОБА_2 за допомогою інтернет-месенджера WhatsАрр працівнику Департаменту інформатизації МВС ОСОБА_4 та працівнику Департаменту персоналу МВС ОСОБА_5 , відповідно, фото заяви про призначення на посаду, яку вказала позивачка, з переліку запропонованих, приходить до висновку про обізнаність відповідача з волевиявленням ОСОБА_2 продовжити державну службу.

Однак, працівники МВС ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким ОСОБА_2 за допомогою інтернет-месенджера WhatsАрр надіслала фото заяви про призначення на посаду не є посадовими особами, які виконують повноваження керівника державної служби МВС, у зв`язку із чим повідомили позивачку про відсутність повноважень вирішення такого питання та необхідність звернення до керівництва (зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями переписки в інтернет-месенджері WhatsАрр). Втім, суд першої інстанції викладені обставини залишає поза увагою.

Відповідач звертає увагу на фото заяви ОСОБА_2 від 09.09.2022, яке досліджено судом першої інстанції та розцінено як документ та належний спосіб волевиявлення позивачки на продовження державної служби, оригінал якої до МВС у встановлений спосіб не надходив та дослідженим в суді першої інстанції не був, що на думку відповідача, ставить під сумнів належність та допустимість такого доказу.

На думку відповідача, фото заяви ОСОБА_2 від 09.09.2022, що досліджено судом першої інстанції, не можна розцінювати як документ в цілому. В тому числі, з аналізу фото зазначеної заяви ОСОБА_2 відсутні підстави стверджувати про наявність в розпорядженні МВС волевиявлення позивачки на продовження державної служби з огляду на відсутність облікових даних про документ, зокрема проставленого на ньому реєстраційного індексу, що засвідчило б факт одержання МВС такої заяви.

Відповідач вважає, що наведене спростовує висновки суду першої інстанції в частині наявного в розпорядженні МВС України волевиявлення ОСОБА_2 на продовження державної служби, а навпаки свідчить про не дотримання останньою принципу законності та бездіяльність позивачки в період проведення в МВС організаційно- штатних змін, що полягає у невжитті дій спрямованих на продовження держаної служби в умовах наявної реальної можливості їх вжиття з огляду на перебування ОСОБА_2 на території Україні в період з 24.09.2022, тобто за понад місяць до дня звільнення, та повноцінно відновлену на той час роботу апарату МВС України.

Отже, наведені факти свідчать про відсутність в розпорядженні МВС заяви ОСОБА_2 на продовження державної служби, у тому числі від 09.09.2022.

Разом з цим, факт надання наказом МВС України від 14.09.2022 № 668о/с відповідно до статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» ОСОБА_2 відпустки без збереження заробітної плати, в розрізі встановленого цим законом обов`язку роботодавця надати такого виду відпустку у період дії воєнного стану працівнику, який виїхав за межі території України, на думку МВС взагалі не стосується предмету спору та не може бути мотивом скасування наказу МВС про звільнення позивачки та поновлення її на роботі.

Висновок суду першої інстанції про «надсилання 11.08.2022 без будь яких повідомлень та пояснень списку вакантних посад по апарату МВС (категорія В), все ж таки не є дотриманням відповідачем вимог абзацу другого ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», саме в частині одночасного з попередженням про звільнення пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби», з огляду на перебування ОСОБА_2 поза межами України, наданих останній Міністерством відпусток з 29.03 по 25.10.2022 та в умовах організації трудових відносин в умовах воєнного стану на переконання відповідача є упередженим та не справедливим стосовно МВС України, у тому числі з огляду на враховані судом першої інстанції висновки Великої Палати Верховного Суду щодо виконання власником обов`язку із працевлаштування працівника у зв`язку із реорганізаційними заходами, що міститься в постанові від 18.09.2018 у справі № 800/538/17.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу. Витребувано із Київського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи № 640/20655/22. Продовжено строк судового розгляду на розумний термін, необхідний для отримання матеріалів справи № 640/20655/22 із суду, в якому вони зберігаються.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2024 призначено справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерство внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.07.2024 о 11:30 годин.

27.06.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивачки просить відмовити в задоволенні такої. А оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник позивачки вказує, що остання, в повній мірі заперечуючи щодо поданої апеляційної скарги, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідач не заперечує факт не дотримання 11.07.2022 (за документами в період 07-08.07.2022) вимог абзаців 2 та 3 частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» при процедурі припинення державної служби ОСОБА_2 , що виразилось у попередженні про наступне вивільнення без надання переліку інших рівнозначних посад.

На переконання позивачки, надання їй переліку інших рівнозначних посад одночасно із попередженням про наступне вивільнення в той же спосіб, як було надано само попередження (за допомогою месенджеру WhatsАрр), в достатній мірі визначало дотримання відповідачем вимог абзаців 2 та 3 частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» при описаній процедурі, без допущення порушення прав позивачки.

На думку позивачки, саме зазначених обставин було б достатньо для скасування оскаржуваного наказу МВС України в судовому порядку.

Представник позивачки звертає увагу на те, що відповідно попередження про наступне вивільнення ОСОБА_2 , яке датоване 07.07.2022, відповідач набув право звільнити позивачку вже з 08.08.2022, і при підготовці наказу про звільнення ОСОБА_2 було виявлено, що в попереджені про наступне вивільнення остання зазначила, що не ознайомлена із переліком вакантних посад, що і обумовило зазначені дії посадової особи відповідача ОСОБА_5 та відтермінування прийняття МВС України наказу про звільнення ОСОБА_2 . При цьому, 11.08.2022 інше попередження про наступне вивільнення позивачки, відповідачем не надавалось.

На думку позивачки, як 11.07.2022, так і 11.08.2022 відповідач повинен був вчинити одночасно дві дії: 1) надати попередження про звільнення, 2) надати перелік вакантних посад. Однак, відповідачем ні 11.07.2022 ні 11.08.2022 таких дій вчинено не було.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, заява позивачки від 09.09.2022 із згодою на призначення на одну із запропонованих, вакантних посад, подана саме посадовим особам відповідача, які відносяться до кадрової служби МВС України. Крім того, всі попередні та подальші заяви позивачка подавала саме цим особам, які і готували відповідні документи з кадрових питань (накази про відпустки), а отже, на думку позивачки, повинні були підготувати й наказ про призначення ОСОБА_2 на посаду, згоду на призначення на яку вона надала у відповідній заяві від 09.09.2022.

Позивачка вважає, що твердження відповідача про те, що подана нею заява від 09.09.2022 із згодою на призначення на одну із запропонованих, вакантних посад, подана аж 2-м посадовим особам відповідача, які не уповноважені на це, протирічить наведеному ж відповідачем положенню п. 81 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну № 55.

Крім того, отримані в такий спосіб як і попередження про наступне вивільнення, так і заяви про надання відпусток (в тому числі подані і після зазначеної заяви від 09.09.2022), також не містять облікових даних про отримання таких документів відповідачем, в той же час, вказане в повній мірі дозволило відповідачу реалізувати отримані документи шляхом видачі відповідних наказів про відпустки, а також і оскаржуваного наказу про звільнення.

На переконання позивачки, посадові особи відповідача, отримавши від неї документи стосовно кадрових питань, в тому числі зазначену заяву від 09.09.2022, були зобов`язані, дотримуючись принципу законності, забезпечити реєстрацію усіх отриманих від ОСОБА_2 документів в установленому порядку, в тому числі з урахуванням того, що станом на 09.09.2022 структурний підрозділ (відділ персонально-довідкової інформації управління персонально-довідкового обліку Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України), а так само і його керівник, до якого могла б звернутись позивачка стосовно кадрових питань, вже був реорганізований і в штаті МВС України не існував.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивачка, перебуваючи у відпустці, 29.04.2022 повернулася в Україну, але не прибула до МВС України для вирішення питання щодо продовження державної служби, представник позивачки вказує наступне.

Як станом на 24.09.2022 (дата повернення ОСОБА_2 в Україну), так і станом на 26.10.2022 (дата оскаржуваного наказу відповідача про припинення державної служби та її звільнення) існували одні і ті ж самі обставини:

ОСОБА_2 підписала попередження про наступне вивільнення від 07.07.2022;

07.07.2022 (дата попередження про наступне вивільнення), 11.07.2022 (дата, коли позивачка отримала попередження про наступне вивільнення від 07.07.2022) відповідач ОСОБА_2 переліку вакантних посад не надав;

перелік вакантних посад був наданий ОСОБА_2 11.08.2022;

09.09.2022 позивачка надала 2-м посадовим особам МВС України, які уповноважені на вирішення кадрових питань, прийнятним на той час способом обміну документами, заяву із згодою на призначення на одну із запропонованих, вакантних посад.

Крім того, в період 24.09.2022 - 26.10.2022 відповідач відпустку ОСОБА_2 не припинив, з відпустки позивачку не відкликав.

Разом з тим, 26.10.2022, після закінчення відпустки ОСОБА_2 та виходом на роботу, відповідач, не здійснивши реалізацію зазначеної заяви від 09.09.2022, не запропонувавши їй продовжити державну службу на відповідній вакантній посаді, прийняв тільки рішення про припинення державної служби ОСОБА_2 та звільнення її.

На переконання позивачки, не зважаючи на вказані заперечення відповідача в апеляційній скарзі, її достроковий вихід з відпустки в період 24.09.2022 - 26.10.2022 змінив би тільки одне - дату видачі відповідачем відповідного наказу про припинення державної служби ОСОБА_2 та її звільнення.

27.06.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Відповідач звертає увагу, що на день попередження ОСОБА_2 про можливе наступне вивільнення та упродовж усього часу до дня звільнення позивачки з державної служби в штаті апарату МВС України були відсутні посади підкатегорії «В2» та «В3» категорії «В», тобто рівнозначні, або ж нижчі посади державної служби, що в тому числі стало підставою для безальтернативного звільнення позивачки відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Подальше призначення ОСОБА_2 на посаду державної служби з переліку наявних в підрозділах апарату МВС України, які в період проведення організаційно-штатних змін були доведені до відома позивачки, з підстав визначених частиною 5 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (в редакції статті 10 цього Закону станом на час звільнення позивачки) могло бути без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у неї громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідної посади.

В судове засідання, призначене на 03.07.2024 з`явились представник позивачки та представник відповідача. Представник відповідача клопотав про відкладення судового засідання з підстав неотримання ним відзиву на апеляційну скаргу. Порадившись на місці, колегія суддів постановила відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, представник позивачки заперечив проти апеляційної скарги. Представники сторін надали пояснення по суті справи, правом подання додаткових пояснень не скористались, виступили в судових дебатах.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на 24.02.2022 позивачка, як державний службовець 9 рангу, проходила державну службу на посаді провідного спеціаліста відділу персонально-довідкової інформації управління персонально-довідкового обліку Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ.

24.02.2022, у зв`язку з повномасштабною військовою агресією Російської Федерації, за погодженням з безпосереднім керівником (начальником відділу персонально-довідкової інформації Управління персонально-довідкового обліку Департаменту інформатизації МВС України) позивачка віїхала за межі м. Києва разом з двома неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У подальшому, 26.03.2022, в зв`язку продовженням повномасштабної збройної агресії Російської Федерації, добровільною мобілізацією чоловіка на військову службу, позивачка разом з неповнолітніми дітьми покинула територію України через пункт перетину державного кордону "Ужгород" (пункт перетину державної кордону Словацької республіки Вишнє-Нємецьке) та отримала тимчасовий захист в республіці Франція.

У період з 26.03.2022 по 26.10.2022, позивачка перебувала у різноманітних відпустках, в тому числі передбачених ст. 12 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

У даний час спілкування з безпосереднім керівником та іншими уповноваженими посадовими особами відповідача, в тому числі обмін документами, здійснювався за допомогою інтернет-месенджерів Viber, Whatsapp. Зокрема, саме за допомогою зазначених інтернет-месенджерів, позивачка подавала фотографії своїх власноручно написаних заяв про надання їй відпусток.

11.07.2022 позивачка, перебуваючи з дітьми під тимчасовим захистом в республіці Франція, від безпосереднього керівника (начальника відділу персонально-довідкової інформації Управління персонально-довідкового обліку Департаменту інформатизації МВС України ОСОБА_3 ) через інтернет-месенджер отримала фотографію бланку "попередження про наступне вивільнення та ознайомлення з наявними вакансіями", 07.07.2022 підписаний державним секретарем Відповідача ОСОБА_8 , із вказівкою безпосереднього керівника роздрукувати бланк, підписати і зазначеним вище способом (через інтернет-месенджер) фотографію документу надіслати.

Оскільки, відповідно до розділу II Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", наказом МВС України від 06.07.2022 № 414 "Про організаційно-штатні зміни в апараті МВС", посаду позивачки було скорочено.

Наказом МВС України від 26.10.2022 № 781о/с, було припинено державну службу та звільнено позивача з 26.10.2022, більш ніж через 30 календарних днів з дати попередження про наступне вивільнення.

Вважаючи свої права порушеними, а наказ від 26.10.2022 № 781о/с - протиправним, позивачка через свого представника звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині, виходив з того, що законодавством не передбачено право відповідача надсилання пропозиції державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби під час процедури звільнення, в порядку ст. 87 Закону України "Про державну службу", в інший момент, який відмінний від попередження про звільнення, тим більше після спливу визначеного попередженням строку (вивільнення визначено з 10.08.2022, а файл з переліком надісланий 11.08.2022).

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачка має бути поновлена саме на посаді провідного спеціаліста відділу персонально-довідкової інформації управління персонально-довідкового обліку Департаменту інформатизації МВС України, з 27.10.2022. Тобто, на тій посаді з якої її було звільнено. А розмір належного до стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 148 800 грн, а не 444 179,16 грн, як зазначає представник позивачки.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу.

Керуючись ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

За приписами частин 1 та 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вірно вказує суд першої інстанції, частина 3 статті 87 Закону № 889-VIII встановлює саме обов`язок керівника державної служби в державному органі одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII пропонувати державному службовцю рівнозначні посади.

Як встановлено вище, 24.02.2022, у зв`язку з повномасштабною військовою агресією Російської Федерації, за погодженням з безпосереднім керівником (начальником відділу персонально-довідкової інформації Управління персонально-довідкового обліку Департаменту інформатизації МВС України) позивачка віїхала за межі м. Києва разом з двома неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У подальшому, 26.03.2022, в зв`язку продовженням повномасштабної збройної агресії Російської Федерації, добровільною мобілізацією чоловіка на військову службу, позивачка разом з неповнолітніми дітьми покинула територію України через пункт перетину державного кордону "Ужгород" (пункт перетину державної кордону Словацької республіки Вишнє-Нємецьке) та отримала тимчасовий захист в республіці Франція.

11.07.2022 позивачка, перебуваючи з дітьми під тимчасовим захистом в республіці Франція, від безпосереднього керівника через інтернет-месенджер отримала фотографію бланку "попередження про наступне вивільнення та ознайомлення з наявними вакансіями", 07.07.2022 підписаний державним секретарем МВС України ОСОБА_8 попередженні про вивільнення було вказано, що ОСОБА_2 ознайомлена із наявними вакантними посадами державної служби в апараті МВС, перелік яких надіслано на відомчу електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3

Як не заперечується сторонами у справі, позивачка під час перебування у республіці Франція з незалежних від неї причин не має доступу до відомчої електронної адреси, доступ до якої можливий тільки з робочого місця в адміністративній будівлі за адресою м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10 із використанням кваліфікованого електронно-цифрового підпису на файловому носії, який також знаходився в адміністративній будівлі.

Як вірно вказує суд першої інстанції, виникла ситуація, за якої, позивачка отримавши попередження про наступне вивільнення та можливість (ініціативу) подальшого продовження трудових відносин з відповідачем, не змогла разом з попередженням отримати перелік вакантних посад, що також було зазначено позивачкою на бланку попередження від 07.07.2022.

Сторонами у справі не заперечується, що 11.08.2022 посадова особа Департаменту персоналу МВС України ОСОБА_9 , без будь-яких повідомлень, без підпису, з власного номеру телефону НОМЕР_2 на мобільний номер телефону НОМЕР_1 , яким користується позивачка, через інтернет-месенджер Whatsapp надіслав файл у форматі Microsoft word із назвою "Спис, вакан. кат. В на 11.08.22", який містив список вакантних посад по апарату МВС (ДС категорія В).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що надсилання 11.08.2022 без будь-яких повідомлень та пояснень списку вакантних посад по апарату МВС (категорія В) не є дотриманням відповідачем вимог абзацу 2 ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII щодо одночасної з попередженням про звільнення пропозиції державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби, що у спірному випадку повинно було бути здійснено або 07.07.2022 або з одночасним повідомленням позивача про наступне звільнення.

Як встановлено вище, 09.09.2022 позивачка написала заяву про те, що погоджується із запропонованою посадою головного спеціаліста організаційно-наукового відділу управління науки та інновацій, яка була в переліку вакантних посад, отриманому нею 11.08.2022. як підтверджено матеріалами справи, така заява була написана позивачкою власноруч, сфотографована за допомогою мобільного телефону та у вигляді фотографій направлена посадовій особі Департаменту персоналу МВС України ОСОБА_4 за допомогою інтернет-месенджера Whatsapp на номер мобільного телефону останнього НОМЕР_3 з власного мобільного телефону ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 . Також, 12.09.2022 ця заява була направлена посадовій особі Департаменту персоналу МВС України ОСОБА_10 за допомогою інтернет-месенджера Whatsapp на номер мобільного телефону останнього НОМЕР_2 .

Також, 12.09.2022 позивачка написала заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати з 23.09.2022 до 25.10.2022, яка зазначеним вище способом (аналогічно як і заява про надання згоди на призначення позивачки на вакантну посаду від 09.09.2022) була направлена посадовим особам Департаменту персоналу МВС України ОСОБА_4 та ОСОБА_10 та на підставі якої, МВС України був виданий відповідний наказ про відпустку ОСОБА_2 № 668 о/с від 14.09.2022.

Як вірно звертає увагу суд першої інстанції, з двох отриманих протягом 09-12.09.2022 заяв позивачки (заява про надання згоди на призначення на вакантну посаду від 09.09.2022 та заява про надання відпустки без збереження заробітної плати від 12.09.2022), які були у відповідний та однаковий спосіб комунікації отримані посадовими особами відповідача, одна заява (заява про відпустку) була реалізована, а інша (заява про надання згоди на призначення на вакантну посаду), без належних підстав не була розглянута.

Колегія суддів звертає увагу, що в суді першої та апеляційної інстанції, будь-яких належних та достатніх доводів щодо наявності об`єктивних перешкод для працевлаштування позивачки на обрану неї посаду, відповідачем не наведено.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач, приймаючи рішення про звільнення позивачки, обрав найбільш несприятливі наслідки для неї, хоча мав можливість сприяти реалізації її права на продовження трудових відносин. Крім того, як вірно вказує суд першої інстанції, обов`язковою умовою виникнення у суб`єкта призначення права на звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII є відмова останнього від переведення на запропоновану посаду. Натомість, у спірному випадку підтверджено відсутність факту відмови позивачки від запропонованих посад, а навпаки, наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність у ОСОБА_2 волевиявлення на продовження державної служби.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що при прийнятті спірного наказу про звільнення позивачки відповідачем не було дотримано критерій обґрунтованості та пропорційності, зокрема, через порушення процедури при попередження про наступне вивільнення. Відтак, такий не відповідає приписам ч. 2 ст. 2 КАС України та підлягає скасуванню.

Щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід зазначити наступне.

На виконання ч 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100).

Пункт 2 Порядку № 100 встановлює, що середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Підпункти 3-5 п. 4 Порядку № 100 встановлюють, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Зважаючи на те, що відповідач не заперечує проти розрахунку суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, колегія суддів не надає оцінки даній частині оскаржуваного рішення.

Також, колегія суддів не надає оцінки оскаржуваному рішенню суду першої інстанції, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки сторони у справі не оскаржують дану частину рішення суду першої інстанції.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом повно з`ясовано обставини справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 08 липня 2024 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан