Справа № 200/5252/23
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року справа №200/5252/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Каверіна Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі № 200/5252/23 (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ) (далі - відповідач), в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 14.09.2021 року по 06.09.2023 року;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (Військову частину НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 14.09.2021 року до дня фактичного розрахунку - 06.09.2023 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2023 року позов - задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 14.09.2021 року по 06.09.2023 року;

- зобов`язано НОМЕР_1 прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 14.09.2021 року по 06.09.2023 року включно в сумі 14696 грн. 39 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів;

- в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Представником позивача подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову з урахуванням обґрунтувань наведених в апеляційній скарзі та з урахуванням правових висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, від 24.06.2021 по справі №480/2577/20 та від 29.10.2021 у справі № 380/5499/20, стягнувши з відповідача середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 14.09.2021 року по 06.09.2023 року включно в сумі 198087,54 грн., посилаючись на неповне з`ясування обставин.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції при розрахунку до стягнення середнього грошового забезпечення, застосовуючи принцип справедливості та співмірності врахував лише виплачену крайню виплату у сумі 14 713,60 грн. (виплата компенсації за неотримане речове майно), залишивши не мотивувавши причин та підстав відхилення при розрахунки суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку іншої виплати проведеної також з порушенням законодавства.

А саме судом першої інстанції при проведені розрахунку сум не враховано виплату по заборгованості з грошового забезпечення у сумі 183 404,01 грн., яка проведена 29.08.2023 відповідачем на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.04.2023 року у справі № 200/4744/22.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення, виходячи з наступного.

Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 1 липня 2021 року № 330-ОС «Про особовий склад» припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас по НОМЕР_1 прикордонному загону підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника штабу начальника відділу організаційно-мобілізаційної роботи та повсякденної діяльності штабу, з наданням права носіння військової форми одягу (а.с. 8).

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 26 липня 2021 року № 284-ОС виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення підполковника ОСОБА_1 за посадою заступника начальника штабу начальника відділу організаційно-мобілізаційної роботи та повсякденної діяльності штабу, звільненого в запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 липня 2021 року №330-ОС, за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), з наданням права носіння військової форми одягу. Вважати таким, що розрахувався у зв`язку зі звільненням з військової служби. Надати підполковнику ОСОБА_1 невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік тривалістю 26 календарних днів, з 28 липня 2021 року, а також надати 2 доби необхідних для проїзду до місця проведення відпустки, до м. Львів. Датою виключення зі списків особового складу є останній день відпустки - 24 серпня 2021 року.

Згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20 серпня 2021 року № 325-ОС «Про внесення змін до наказу від 26 липня 2021 року № 284-ОС «Про особовий склад» викладено у наступній редакції пункт 3.1. наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 26 липня 2021 року № 284-ОС, щодо виключення із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення: «3.1. Підполковника ОСОБА_1 за посадою заступника начальника штабу начальника відділу організаційно-мобілізаційної роботи та повсякденної діяльності штабу, звільненого в запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 серпня 2021 року № 437-ОС, за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби у мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положенням про проходження громадянами України військової служби) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону у відставку, з наданням права носіння військової форми одягу.

Вважати таким, що розрахувався у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Надати підполковнику ОСОБА_1 невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік тривалістю 45 календарних днів, з 28 липня 2021 року, а також надати 2 доби необхідних для проїзду до місця проведення відпустки, до м. Львів.

Датою виключення зі списків особового складу є останній день відпустки - 13 вересня 2021 року (а.с. 9).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.09.2022 року у справі № 380/2632/22 зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з врахуванням раніше проведених виплат грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування визначеними станом на 01.01.2021 року розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 29.01.2021 року № Р-13/0/10-21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації» (а.с. 34-38).

На виконання рішення суду у справі № 380/2632/22 позивачу 07.09.2023 року виплачено грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно в сумі 14713,60 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 39, 82, 90).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.04.2023 року у справі № 200/4744/22, залишеному без змін постановою апеляційного суду від 21.06.2023 року, зокрема, зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.03.2020 та з 01.01.2021 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року та 1 січня 2021 року відповідно, з урахуванням раніше виплачених сум та з відрахуванням відповідних податків та зборів (а.с. 12-21).

На виконання рішення суду у справі № 200/4744/22 відповідачем 26.08.2023 року виплачено позивачу грошове забезпечення в сумі 183404,61 грн. (а.с. 33, 84, 90).

За ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно абз. 1 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

За абз. 3 п. 242 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

За ч.ч. 2, 3 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно статті 12 Закону № 2011-XII у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, в якості гарантій соціального і правового захисту військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. До таких гарантій належить і продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, визначене статтею 9-1 вищевказаного Закону, в тому числі і речове забезпечення військовослужбовців або грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ, постановою від 16 березня 2016 року № 178 Уряд затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

За п. 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п. 4 Порядку № 178).

Відповідачем не заперечується, що остаточний розрахунок не був проведений з позивачем у день його звільнення - 13 вересня 2021 року.

Остаточний розрахунок при звільненні здійснений з позивачем на виконання рішення суду у справі № 200/4744/22 - 26.08.2023 року в сумі 183404,61 грн., на виконання рішення суду у справі № 380/2632/22 - 07.09.2023 року в сумі 14713,60 грн.

При цьому, нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок здійснення компенсаційних виплат за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

За рішенням Конституційного суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, має застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

Водночас, цими нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Ці питання врегульовано нормами Кодексу законів про працю України. Тому, за аналогією закону до спірних відносин застосовуються норми ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України.

Згідно ст. 117 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022 року) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-ІХ внесно зміни до статті 117 КЗпП України.

Згідно ст.ст. 116, 117 КЗпП України (в редакції чинній з 19.07.2022 року) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Стаття 116 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3248-IV від 20.12.2005, № 2352-IX від 01.07.2022.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Стаття 117 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3248-IV від 20.12.2005; текст статті 117 в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022.

Отже, нормами КЗпП України обмежено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку шістьма місяцями.

Верховний Суд у постановах від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22 та від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Разом із тим, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно з Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

За висновком Верховного Суду у вказаних справах у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій статті 117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом № 2352-ІХ та і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 і після цього.

Застосовуючи наведений підхід Верховного Суду, апеляційний суд зазначає, що у цій справі період з 13 вересня 2021 року по 18.07.2022 року (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 року по 06.09.2023 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Таку правову позицію підтримано Верховним судом в постанові від 14.03.2024 року у справі № 560/6960/23.

Водночас у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Позивача з 13.09.2021 року звільнено та виключено зі списків особового складу.

Тобто, розрахунок необхідно здійснювати з наступної дати - з 14.09.2021 року.

Остаточний розрахунок при звільненні, на виконання рішень суду, здійснений з позивачем 7 вересня 2023 року.

При цьому, враховуючи зазначені вище висновки Верховного суду, апеляційний суд розділяє на 2 періоди позовні вимоги наступним чином:

- з 14.09.2021 року по 18.07.2022 року (в редакції статті 117 КЗпП України до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців);

- з 19.07.2022 року по 06.09.2023 року в редакції статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями.

Щодо періоду з 14.09.2021 року по 18.07.2022 року апеляційний суд зазначає наступне.

Кількість днів затримки розрахунку при звільненні за цей період складає 308 календарних днів.

Згідно п.п. 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки…. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Ухвалою апеляційного суду від 24 червня 2024 року зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін (Військову частину НОМЕР_2 ) надати суду довідку про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 за два останні повні місяці роботи, з зазначенням кількості робочих днів та середньоденної заробітної плати позивача для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду відповідачем надано довідку про доходи позивача за липень-серпень 2021 року, згідно якої розмір середньоденного заробітку складає 689,32 грн.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 689,32 грн. х 308 днів = 213310,56 грн.

Загальна сума отриманих позивачем виплат, які були виплачені відповідачем на виконання рішень суду у справах №200/4744/22, 380/2632/22 відповідно грошового забезпечення позивача становить 198118,21 грн. (остаточний розрахунок при звільненні здійснений з позивачем на виконання рішення суду у справі № 200/4744/22 - 26.08.2023 року в сумі 183404,61 грн., на виконання рішення суду у справі № 380/2632/22 - 07.09.2023 року в сумі 14713,60 грн. (а.с. 33, 82, 84)).

Великою Палатою Верховного суду в постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц зазначено, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд, за певних умов, може зменшити розмір відшкодування, визначеного статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, і те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника і роботодавця у спірних правовідносинах, а також співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця стосовно виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати цієї заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

3. Ймовірний розмір майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, а також співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, установлених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в незалежності від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково. При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки у порівнянні із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Судом, під час вирішення цієї справи, враховані вказані вище критерії, а також правова позиція та механізм врахування коефіцієнта істотності частки складових заробітної плати у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, що були наведені Верховним Судом під час вирішення справи № 806/2473/18.

Отже, розрахована апеляційним судом сума середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2021 року по 18.07.2022 року в сумі 213310,56 грн., є неспівмірною і непропорційною у порівнянні з розміром заборгованості відповідача з виплати належних позивачу при звільненні сум (198118,21 грн. перерахованого грошового забезпечення).

Коефіцієнт істотності частки, порівняно із середнім заробітком (середнім грошовим забезпеченням) позивача за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із загального розміру несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення складає % (198118,21 * 100/213310,56).

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки, розраховується наступним чином: 689,32 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 92,87% (коефіцієнт істотності частки) = 640,17 грн. (середньоденна сума відшкодування з урахуванням істотності частки) х 308 (днів затримки розрахунку) = 197172,36 грн.

Враховуючи принцип справедливості та співмірності, апеляційний суд вважає, що сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, а саме, середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.09.2021 року по 18.07.2022 року становить 197172,36 грн.

Щодо періоду затримки розрахунку при звільненні з 19.07.2022 року по 06.09.2023 року.

Як зазначалося вище, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно з Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Враховуючи правові висновки Верховного суду у зазначених вище справах, апеляційний суд враховує приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022 року, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Отже, задоволенню підлягають вимоги за період з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року.

Кількість днів затримки розрахунку при звільненні за цей період складає 184 календарні дні.

Згідно п.п. 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки…. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про розмір грошового забезпечення, наданої 28 червня 2024 року на виконання ухвали апеляційного суду, розмір середньоденного заробітку складає 689,32 грн.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за цей період становить 689,32 грн. х 184 = 126834,88 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_3 на користь позивача середнього грошовє забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому, суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин, невідповідності висновків обставинам справи, невірного застосування норм матеріального права, а саме, редакції ст.ст. 116, 117 КЗпП України, невірно визначив період, за який відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачу та відповідно, невірно визначив суму, яка підлягає стягненню, частково невірно вирішив спір, тому рішення суду підлягає зміні в цій частині позовних вимог.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні:

за період з 14.09.2021 року по 18.07.2022 року в сумі 197172,36 грн.

за період з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року в сумі 126834,88 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

За ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно ч. 8 ст. 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1288,32 грн. (а.с. 171).

Враховуючи вимоги, ч. 8 ст. 139 КАС України, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1288,32 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі № 200/5252/23 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні - змінити в мотивувальній частині щодо застосування редакції ст.ст. 116, 117 КЗпП України та розрахунку середнього заробітку, який підлягає стягненню.

Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 200/5252/23 - змінити шляхом зазначення періоду та сум:

- «з 14.09.2021 року по 18.07.2022 року в сумі 197172,36 грн. (сто дев`яносто сім тисяч стосімдесят дві гривні 36 копійок), з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року в сумі 126834,88 грн. (сто двадцять шість тисяч вісімсот тридцять чотири гривні 88 копійок)»,

- замість «з 14.09.2021 року по 06.09.2023 року включно в сумі 14696 (чотирнадцять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн. 39 коп.».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_1 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1288,32 грн. (тисяча двісті вісімдесят вісім гривень 32 копійки).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складений 8 липня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв