Справа № 320/26954/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

04 липня 2024 року м. Київ № 320/26954/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність МВС України щодо неприйняття постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури щодо поданої заяви від 16.11.2023 по кримінальному провадженню по кримінальному провадженню № 00000360 від 28.02.2020 та виділеному з нього кримінальному провадженню № 0001682 від 23.10.2021;

- зобов`язати МВС України прийняти постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою ОСОБА_1 від 16.11.2023 по кримінальному провадженню №0000360 від 28.02.2020 та виділеному з нього кримінальному провадженню № 0001682 від 23.10.2021 відповідно до ст. 12 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Матеріали позовної заяви з додатками до неї були передані судді ОСОБА_2 03.07.2024, що підтверджується актом від 03.07.2024, складеним відділом ДЗК суду.

Відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Дослідивши матеріали позовної заяви, доходжу висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, виходячи з такого.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачка вказує, що у кримінальному провадженні №0001682 від 23.10.2021 яке виділене з кримінального провадження №0000360 від 28.02.2020 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч,5 ст. 191. ч, 2 ст. 366, ч.1 ст. 209 КК України притягується до кримінальної відповідальності директор ТОВ «Геліос Інвест Груп» ОСОБА_3 .

Відповідно до ухвали Печерського районного суду м.Києва від 13.12.2021 у справі №757/66117/21-к було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_4 про надання дозволу на обшук транспортного засобу MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який потім було вилученого 24 грудня 2021 року. Вилучений транспортний засіб MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належав ОСОБА_1 , яка є донькою ОСОБА_3 .

24 грудня 2021 року співробітники національної поліції України провели обшук транспортного засобу MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснили його вилучення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва справа №757/334/22-к від 13.01.2022 було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_5 про накладання арешту на майно, транспортний засіб, у кримінальному провадженні №0000360.

Згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 31.12.2021 справа №757/68611/21-к суд частково задовольнив клопотання слідчого і наклав арешт на транспортний засіб із забороною відчуження та розпорядження.

Натомість ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва справа №757/334/22-к від 13.01.2022 повторно накладено арешт на майно, проте уже з забороною відчужувати, користуватися та розпоряджатись транспортним засобом.

Позивачка та її представник у позові стверджує, що з огляду на прийняття слідчім суддею Печерського районного суду м. Києва від 31.12.2021 ухвали про часткове задоволення клопотання про арешт, суд вже дав відповідну оцінку підставам накладання арешту. Натомість повторне звернення ст. слідчого ГСУ НП України ОСОБА_4 до суду ст. слідчого ГСУ НП України ОСОБА_4 вказує на зловживання процесуальним правом та те, що слідчій не повідомив слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва Шапутько С В. про існування арешту на майно.

На думку позивачки та її представника, на один й той же транспортний засіб ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва спершу було накладено арешт 31.12.2021 з метою забезпечення можливої конфіскації майна, а через 14 днів - вже з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому в першому випадку були заборонено лише відчуження та розпорядження майном, тоді як у другому випадку було заборонено відчуження, розпорядження та користування указаним транспортним засобом. Маніпулюючи законом, строк із зверненням про накладання арешту було пропущено, так як 24 грудня 2021 року співробітники національної поліції України провели обшук транспортного засобу та здійснили його вилучення, арешт накладено тільки 31.12.2021, а через 14 днів - вже з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже, наявне непропорційне втручання в право власності законного власника майна шляхом необґрунтованого накладення арештів на таке майно, як заходу забезпечення кримінального провадження, було виправлене ухвалою судді Вищого антикорупційного суду України ОСОБА_6 , справа №991/2326/22 від 21.07.2022 року, який скасував арешт транспортного засобу МЕВ.СЕОЕ5-ВЕХ2 СЬС 2000, д.н.з НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва справа №757/334/22-к від 13.01.2022 та ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.12.2021 у справі №757/68611/21-к.

21.07.2022 після скасування арешту Вищим антикорупційним судом на транспортний засіб MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , його власниця ОСОБА_1 , бажаючи вступити в свої законні права, доручила адвокату Тонконог В.В. зробити огляд свого авто на предмет придатності до експлуатації та перевірити його технічний стан. Враховуючи те, що з 25.04.2022 кримінальне провадження № 0000360 було передано детективу НАБУ України ОСОБА_7 від старшого слідчого ГСУ НП України ОСОБА_4 , адвокат виконуючи доручення власниці авто 03.08.2022 року звернувся до детектива НАБУ ОСОБА_7 з вимогою повернути авто його власниці - ОСОБА_1 . Останній не заперечував та здійснив повернення ключів від автомобіля та метки сигналізації адвокату. Проте транспортний засіб MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не було повернуто, так як детектив пояснив, що даний транспортний засіб арештований по його справі, але відповідальним за нього являється працівник поліції, старший слідчий ГСУ НП України ОСОБА_4 . Крім того детектив уточнив, що згідно матеріалів кримінального провадження вищевказане авто повинно зберігатися на автостоянці за адресою: Київська області, смт. Гостомель, вул. Свято-Покровська 215, хоча авто уже як три місяці було відсутнім на вищевказаній стоянці.

Виконуючі доручення ОСОБА_1 , адвокат Тонконог В.В. звернувся з офіційним запитом до керівництва ГСУ НП України щодо незаконного утримування авто та необхідності повернення його власниці, так як арешт на авто був скасований судом і перепон для користування ним власницею більше не могло бути.

Враховуючи те, що згідно інформації ГСУ НП України авто повинно знаходитися на автостоянці за адресою Гостомель, вул. Свято-Покровська 215, а в дійсності воно там виявилося відсутнім, а другої інформації від ГСУ НП України не вдалося отримати, адвокат Тонконог В.В. 08.08.2022 написав скаргу про зникнення авто прокурору спеціалізованої антикорупційної прокуратури який здійснював нагляд за ЄРДР по №0000360 від 28.02.2020 р. та в ДБР міста Києва. Однак встановити місце знаходження транспортного засобу MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 не виявилося можливим.

09 серпня 2022 року позивачкою через представника було подано заяву про злочин до ДБР України в м. Києві, в якій адвокат вимагав внести відомості про угон транспортного засобу MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування по вказаних у заяві фактах.

ДБР України в м. Києві ніяких заходів по розшуку авто не проводилося, а адвокату письмово повідомили про те, що у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань йому відмовлено.

На чергове звернення адвокатав ГСУ НП України про повернення власниці ОСОБА_1 авто MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на який вже як два місяці було скасовано арешт, начальник відділу ГСУ НП України ОСОБА_8 надав письмову відповідь за № 23784/24/11/2-2022ВС від 16.09.2022 про те, що авто дійсно знаходиться за адресою м. Київ вул. Гната Хоткевича 20-Б, арешт на нього не накладався, але видати його власниці не можливо оскільки воно визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0000332 від 27.04.2022, а справа №0000360 від 28.02.2020 знаходиться в НАБУ України, тому адвокату потрібно звертатися саме туди чим штучно ускладнили процедуру повернення авто власниці.

Детектив НАБУ України ОСОБА_7 , якому кримінальне провадження № 0000360 було передано 25.04.2022 від ГСУ НП України, на запит адвоката надав письмову відповідь, що він не заперечує проти повернення авто MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 представнику власниці, але ГСУ НП яке згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 зобов`язано було предатн в НАБУ в купі з кримінальним провадженням №0000360 і транспортний засіб MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнаний 21.12.2021 слідчим СГ ГСУ НПУ ОСОБА_9 речовим доказом в цій же справі, продовжувало відмовляти в поверненні авто під різними приводами.

На неодноразові звернення адвоката в офіс по керівництву спеціальних майданчиків для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів СЗ №1 Головного управління Управління Національної поліції у м. Києві, який знаходиться за адресою м. Київ вул. Набережно-Рибальська 4 з приводу повернення авто останній щоразу отримував відмову, яку мотивували відсутністю письмового дозволу від ГСУ НП України, останнє рекомендуючи звернутись з цього приводу до ГУ НП України.

29.09.2022 після того, як кримінальне провадження №0000332 від 27.04.2022, було передано старшому слідчому ОВС ГСУ НП України ОСОБА_10 , останній надав дозвіл адвокату та експерту ОСОБА_11 на огляд авто в умовах спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУ НП м. Києва, який знаходиться за адресою: м. Київ вул. Гната Хоткевича 20-Б., що було після певної тяганини погоджено адміністрацією СЗ №1 Головного управління Національної поліції у м. Києві.

30.09.2022 під час огляду транспортного засобу MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 за адресою м. Київ вул. Гната Хоткевича 20-Б, в присутності працівника поліції, експертом ОСОБА_11 було зафіксовано численні пошкодження кузова авто, вибите скло у всіх вікнах, нові колеса поміняні на старі, відсутня значна частина головних вузлів та деталей.

04.11.2022 старшим слідчим ОВС ГСУ НП України ОСОБА_12 , після численних відмов, було надано дозвіл на отримання авто з спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУ НП м. Києва, що знаходиться за адресою м. Київ вул. Гната Хоткевича 20-Б., що також було погоджено з адміністрацією ЦЗ №1 ГУ НП України у м. Києві. Транспортний засіб MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після 6 місяців незаконного утримання ГСУ НП України, на евакуаторі був направлений до місця зберігання для встановлення збитків.

16.11.2023 до МВС України було скеровано заяву ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури відповідно до ст. 12 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Як стверджує представник позивачки, згідно заяви ОСОБА_1 від 16.11.2023 повинно було прийняти постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, по кримінальному провадженню № №0000360 від 28.02.2020 р, та виділеному з нього кримінальному провадженню № 0001682 від 23.10.2021.

В свою чергу керівництво МВС доручило розгляд заяви ОСОБА_1 , від 16.11.2023, щодо протиправних дій працівників ГСУ НП України, тим же самим працівникам ГСУ НП України які допустили вищевказані протиправні дії, а саме заступнику начальника відділу ГСУ НП України Дмитру Гладченку який в свою чергу являється безпосереднім керівником старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_4 в результаті недолугих дій якого було розкрадено вилучений та визнаний речовим доказом транспортний засіб транспортний засіб MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим завдавши потерпілій ОСОБА_1 матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

11.12.2023 за вихідним номером НПУ №СЕД-14596 (56368) заступником начальника відділу ГСУ НП України Дмитром Гладченком заявниці ОСОБА_1 була надана відповідь яка спиралася, на думку позивачки та її представник, на викривлені факти, які не мали нічого спільного з реальними подіями щодо розкрадання транспортного засобу MERCEDES BENZ GLC200D, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Отже, за твердженням позивачки та її представника, заступником начальника відділу ГСУ НП України Дмитром Гладченком було проігноровано вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» так як посадовими особами ГСУ НП України спочатку було утаємничено факт розкрадання речового доказу, потім своєчасно не повідомлено заявниці про знищення її авто, а тепер після безпосереднього вручення заяви на ім`я міністра МВС не було винесено і надано заявниці ОСОБА_1 , постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури формально.

Вважаючи зазначену бездіяльність відповідача протиправною, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи питання, чи належить розглядати даний позов за правилами адміністративного судочинства суд керується таким.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Так, за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року (справа № 826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону).

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду таким законом є Закон №266/94-ВР, прийнятий у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі й на осіб, стосовно яких закрито кримінальне провадження за відсутності в діях складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

За змістом положень частини першої статті 12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Статтею 14 Закону № 266/94-ВР передбачено, що заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат.

В свою чергу, наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення № 6/5/3/41), пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати.

Згідно з пунктами 11, 12 Положення № 6/5/3/41 для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів.

У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в пункті 11 Положення № 6/5/3/41, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР ухвалу. Пункт 12 Положення № 6/5/3/41 містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян.

Пунктом 26 Положення передбачено, що заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства чи прокуратури, відповідно до ст.14 Закону ( 266/94-ВР ) на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцем знаходження відповідного органу дізнання, попереднього слідства чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат.

Наведені приписи узгоджуються з нормами ч. 4 ст. 28 ЦПК України, яка визначає, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Разом з тим, слід зазначити, що кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України).

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. У чинному КПК України це право закріплене вперше.

Згідно зі статтею 130 КПК України, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Внаслідок закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати особа має право на відшкодування шкоди, у тому числі заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відтак, виходячи з вищенаведених положень законодавства в контексті доводів позивача щодо порушення відповідачем положень ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та необхідності захисту його прав саме в порядку адміністративного судочинства, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що судом не встановлено наявності між сторонами публічно - правового спору, приходжу до висновку, що поданий позивачем позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а такий спір підлягає розгляду та вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Така ж правова позиція щодо вирішення відповідно до положень цивільно процесуального законодавства спору, пов`язаного з визначенням розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за даним позовом.

Керуючись статтями 2, 19, 170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачці її право на звернення з даним позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачці, що відповідно до ч. 5 ст. 170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Лисенко В.І.