Справа № 569/2484/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 569/2484/24 пров. № А/857/9729/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Кузьмича С.М.,

за участі секретаря судового засідання Гладкої С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2024 року (суддя Тимощук О.Я., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1332861 від 29.01.2024. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що транспортний засіб, яким він керував, а саме ТЗ Quick 3000 д.н.з. НОМЕР_1 це квадроцикл, що ззовні нагадує автомобіль. В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.09.2020 року в якості категорії вказано L6, тип пального Е (електричний), тому має право керувати таким видом транспортного засобу без наявності категорії В1. Притягнення його до відповідальності вважає незаконним.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що адміністративна відповідальність за правопорушення передбачене ч.2 ст.126 КУпАП наступає лише в особи, яка не має права керування транспортним засобом, який приводиться в рух двигуном внутрішнього згоряння або іншим механічним двигуном, наприклад в даному випадку електричним потужністю понад 3 кВт. Вказує, що ПДР України передбачає наявність посвідчення водія, як права керування транспортним засобом, виключно для механічних транспортних засобів, а механічними транспортними засобами, зокрема, вважаються транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Вказує, що потужність Quick 3000становить 3 кВт.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 29.01.2024 року о 12 год. 08 хв., позивач керував транспортним засобом Quick 3000 д.н.з. НОМЕР_1 в м. Рівне по вул. С.Петлюри, не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, а також здійснив обгін в населеному пункті ближче ніж за 50 м до пішохідного переходу, чим порушив п. 2.1 «а» та п. 14.6 «в» ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП України.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП України, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 3400 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, а саме: порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП, що свідчить про обґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 1332861 від 29 січня 2024 року.

Відповідно до статті 14 Закону України Про дорожній рух (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюється ПДР.

Відповідно до п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.1 «а» ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно статті 15 Закону України «Про дорожній рух» - кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України «обгін» це випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху.

Підпунктом а) пункту 14.6 ПДР України передбачено, що обгін заборонено:

в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м поза населеним пунктом.

З метою забезпечення безпеки пішоходів на пішохідних переходах і гарантування їхніх прав на переважний рух пішохідним переходом (ст. 17 «Про дорожній рух») заборонений обгін ближче ніж за 50 м. до пішохідного переходу у населеному пункті і за 100 м за його межами.

«Пішохідний перехід» - ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами.

Тому дорожня обстановка в сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час здійснення маневру не дозволяє здійснювати обгін на даній ділянці дороги. Проте, позивач проігнорував вимоги правил дорожнього руху та здійснив обгін на пішохідному переході.

Обгін перед пішохідними переходами та на будь яких перехрестях заборонений у зв`язку з тим, що на таких ділянках проїзної частини існує підвищена небезпека для руху всіх учасників, крім того, увімкнення покажчика повороту може бути неправильно витлумачено іншими особами, які беруть участь у русі, що може спровокувати виникнення ДТП.

Дорожній знак «Пішохідний перехід» інформує учасників дорожнього руху про наближення до місця, де може здійснюватися нерегульований перехід проїзної частини пішоходами. Наближаючись до таких пішохідних переходів, водії зобов`язані знизити швидкість руху свого транспортного засобу, а в разі створення перешкоди або небезпеки для руху пішоходів зупинитися перед пішохідним переходом згідно з пунктом 18.1 цих Правил дорожнього руху.

В цій ситуації пріоритетним є обов`язок водія встановлений п.2.3.в ПДР України бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП встановлено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 ст. 36 КУпАП передбачено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно з статтею 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показниками технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено попередньо, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з матеріалами справи, в ході перевірки документів позивач на вимогу поліцейського пред`явив посвідчення водія, а також відповідно до бази ІПНП було встановлено, що позивач не мав права керування даним транспортним засобом, оскільки не має відповідної категорії «В1», що також підтверджується доданим до відзиву витягом з реєстраційної картки на транспортний засіб. У посвідчені водія гр. ОСОБА_1 наявні категорії «В» та «С».

Відповідно до реєстраційної картки (витяг з ІПНП), транспортний засіб Quick 3000 д.н.з. НОМЕР_1 належить до категорії транспортних засобів «В1».

Інформаційно-телекомунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - система ІПНП) - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення. Система ІПНП є складовою частиною єдиної інформаційної системи МВС (далі - ЄІС МВС).

Система ІПНП призначена для:

формування інформаційних ресурсів ЄІС МВС;

обробки інформації, яка утворена в процесі діяльності поліції;

надання безпосереднього оперативного доступу до інформаційних ресурсів ЄІС МВС;

генерації інтерфейсів та оброблення тимчасових наборів даних для здійснення інформаційної взаємодії органів (підрозділів) поліції з іншими органами державної влади, органами правопорядку іноземних держав, міжнародними організаціями;

здійснення пошукових та аналітичних функцій для використання інформації з інформаційних ресурсів (баз даних) поліції, МВС та інших органів державної влади в межах службової діяльності відповідно до рівня доступу і повноважень за запитом або регламентом;

використання програмних компонентів геоінформаційних підсистем для візуалізації інформації у вигляді електронних карт, автоматичної зміни зображеного образу об`єкта в залежності від зміни його характеристик, зміни масштабу та деталізації картографічної інформації в інформаційних ресурсах;

забезпечення автоматизації процесів управління силами та засобами поліції;

забезпечення електронного документообігу в органах (підрозділах) поліції, обміну електронними документами з МВС;

комплексного захисту інформації та розмежування доступу до інформації, що зберігається в базах даних системи ІПНП.

В інформаційних ресурсах системи ІПНП обробляється інформація, яка належить до державних інформаційних ресурсів. Така інформація не підлягає поширенню та передачі іншим особам, крім випадків, передбачених законодавством.

Оглянувши відеозапис та дослідивши витяг із системи ІПНП реєстраційної карти на транспортний засіб, вбачається, що позивач, керуючи транспортним засобом Quick 3000 з номерним знаком НОМЕР_1 здійснив обгін в населеному пункті ближче ніж за 50 м до пішохідного переходу та під час перевірки документів працівниками поліції, позивач не мав права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, оскільки Сервісним центром МВС України на вищезазначений транспортний засіб було видано реєстраційний документ, в якому зазначено, що керування даним типом ТЗ передбачає наявність посвідчення водія категорії «В1».

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що адміністративна відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП наступає лише в особи, яка не має права керування транспортним засобом, який приводиться в рух двигуном внутрішнього згоряння або іншим механічним двигуном, в даному випадку електричним потужністю понад 3 кВт.

Оскаржувана постанова в повній мірі відповідає змісту ст. 283 КУпАП, оскільки у ній зазначені усі дані, як того вимагає наведене положення закону.

Апеляційний суд резюмує, що уповноваженою особою (поліцейським) здобуто достатньо фактичних даних на підтвердження допущення ОСОБА_1 порушень ПДР, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП України, належно проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 по суті та ухвалено законну постанову серії ЕНА № 1332861 від 29.01.2024.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2024 року у справі №569/2484/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 02.07.24