Справа № 300/7122/23
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/7122/23 пров. № А/857/3574/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року (суддя Григорук О.Б., ухвалене в м. Івано-Франківську) у справі № 300/7122/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2019 по 12.09.2023; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2019 по 12.09.2023.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 у справі № 300/323/23 та з виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виплаченої на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 у справі № 300/328/23. Зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 у справі № 300/323/23 та з виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виплаченої на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 у справі № 300/328/23. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Служба безпеки України, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення яким відмовити в задоволені позову.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи на підставі наказу Служби безпеки України "по особовому складу" від 21.06.2019 № 802-ОС позивача з 21.06.2019 звільнено з військової служби у відставку та виключено зі списків особового складу, за підпунктом "в" пункту 61, підпунктом "б" пункту 63 (за станом здоров`я непридатний до військової служб з виключенням з військового обліку).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 у справі № 300/323/23, яке набрало законної сили, позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України, яка полягає в ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 28.02.2018 включно. Зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 28.02.2018 включно.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 у справі № 300/328/23, яке набрало законної сили, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 21.06.2019. Зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 21.06.2019. У задоволенні решти вимог відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення суду від 04.04.2023 у справі № 300/323/23 відповідачем 19.04.2023 здійснено виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 28.02.2018 включно у розмірі 6034,25 грн.

Також, на виконання рішення суду від 22.08.2023 у справі № 300/328/23 відповідачем 12.09.2023 здійснено виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби у розмірі 37427,29 грн.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2019 по 12.09.2023, просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2019 по 12.09.2023.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частин 1,2 статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Пунктом 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі №4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як передбачено статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Відтак, здійснивши аналіз наведених норм суд першої інстанції вірно зазначив, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Як вірно зазначає суд першої інстанції, підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Відтак, оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження військової служби, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України застосовує до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

Положеннями статті 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі наказу Служби безпеки України "по особовому складу" від 21.06.2019 № 802-ОС позивача з 21.06.2019 звільнено з військової служби у відставку та виключено зі списків особового складу, за підпунктом "в" пункту 61, підпунктом "б" пункту 63 (за станом здоров`я непридатний до військової служб з виключенням з військового обліку).

Разом з тим, на виконання рішення суду від 04.04.2023 у справі №300/323/23 відповідачем 19.04.2023 здійснено виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 28.02.2018 включно у розмірі 6034,25 грн. (а.с.6, 8, 9)

Також, на виконання рішення суду від 22.08.2023 у справі № 300/328/23 відповідачем 12.09.2023 здійснено виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби у розмірі 37427,29 грн. (а.с.7, 10), проте не виплачено позивачу його середній заробіток за час затримки з вказаних виплат в день фактичного розрахунку.

Відтак, оскільки відповідачем після вирішення спорів не було проведено нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки з виплат індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 28.02.2018 включно та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з даних виплат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2019 по 12.09.2023.

Разом з тим колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що враховуючи вимоги частини 2 статті 117 Кодексу законів про працю України та Порядку від 08.02.1995 №100, оскільки спори у справах №№ 300/323/23, 300/328/23 вирішено на користь позивача, обчислення середнього заробітку позивача за час затримки по день фактичного розрахунку повинен здійснити відповідач, у тому числі і встановлення та обчислення періоду за який повинно бути здійснене таке нарахування.

Відтак, оскільки станом на момент вирішення справи таке нарахування не здійснене, вказане свідчить про відсутність спору між сторонами з вказаного приводу, а вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2019 по 12.09.2023 є передчасною, оскільки відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні обчислення середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні будуть порушені.

Зважаючи на все викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про підставність позовних вимог до часткового задоволення, шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 у справі № 300/323/23 та з виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виплаченої на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 у справі № 300/328/23; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 у справі № 300/323/23 та з виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виплаченої на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 у справі № 300/328/23.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, то судом вірно відмовилено у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2019 по 12.09.2023, як передчасної.

Враховуючи все викладене вище колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі №300/7122/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга