Справа № 560/5788/24
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5788/24
РІШЕННЯ

іменем України

08 липня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом від 17.04.2024, в якому просить визнати протиправним та скасувати підпункт 8.3 пункт 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.02.2024 №42.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що єдиним належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова/вирок суду про визнання цієї особи винною у вчиненні такого правопорушення, яка/який набрала/в законної сили. Доводи сторони відповідача про правомірність оскаржуваного рішення у зв`язку із вчиненням позивачем дій, що мають ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення с безпідставними. Видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно залишила військову частину чи місце служби, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ухвали від 22.04.2024 суд відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та витребував докази.

У Відзиві на позов за №3-19/2/6559 від 04.06.2024 відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що 11 лютого 2024 року на адресу чергового військової частини НОМЕР_1 від командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 надійшла доповідь (рапорт від 11 лютого 2024 року №220/1/4248) про факт самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 . Попередньо встановлено, що 10 лютого 2024 року було виявлено, що механік-водій 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 був відсутній на шикуванні. Табельна зброя та засоби захисту військовослужбовця знаходиться в місці зберігання зброї підрозділу. Місцезнаходження його невідоме. Решта обставин з`ясовується. Зброя солдата ОСОБА_1 знаходиться в місці зберігання зброї підрозділу. Пошукові заходи позитивних результатів не дали, зв`язатися з військовослужбовцем за допомогою мобільного зв`язку не вдається, на контакт не виходить, місцезнаходження солдата ОСОБА_1 невідоме.

Встановивши обставини (факти) якими сторони пояснюють вимоги та заперечення, оцінивши надані учасниками справи докази з урахуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд робить такі висновки враховуючи наступне.

Відповідно до п. 8.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №42 від 11 лютого 2024 року, солдата ОСОБА_1 , механіка-водія 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що самовільно залишив військову частину. 10 лютого 2024 року був відсутній на місці служби у 2 механізованому батальйоні військової частини НОМЕР_1 . Призупинено виплату грошового забезпечення з 10 лютого 2024 року, знято з речового та з котлового забезпечення з 11 лютого 2024 року (арк. спр. 14).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №2032 від 08.08.2024 завершено службове розслідування по факту самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 . Також вирішено притягнути солдата до дисциплінарної відповідальності після повернення до військової частини та матеріали службового розслідування направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань і до відома ІНФОРМАЦІЯ_1 та Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

За результатами розгляду повідомлення військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення, Першим слідчим відділом (із дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі внесено відомості до ЄРДР, номер кримінального провадження: 0002359 від 21.03.2024, правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч.4 ст.408 КК України (арк. спр. 15).

На адвокатський запит адвоката Уроди О.В. командир військової частини НОМЕР_1 листом за №3/19/1/3979 від 29.03.2024 повідомив адвоката, зокрема, що солдат ОСОБА_1 до військової частини не повернувся і його місцезнаходження невідоме (арк. спр.19).

Отже, позивач ОСОБА_1 звернувся до адвоката, який направив адвокатський запит №70 від 04.03.2024 (арк. спр.17-18), а після отримання відповіді на цей запит, позивач підписав позов від 17.04.2024 у якому вказав адресу реєстрації місця свого проживання та адресу для листування (офіс адвоката, електронна пошта).

Відтак, позивач фактично підтверджує свою відсутність у військовій частині НОМЕР_1 з 10.02.2024 до часу написання позову - 17.04.2024, як і не надає доказів повернення до військової частини на час розгляду справи.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина 4 статті 9 вказаного вище Закону).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Відповідно до п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно з п.5 Розділу ХІV «Преміювання» Порядку №260, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Частиною 2 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Отже, початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Позивач не спростовує факту самовільного залишення військової частини з 10.02.2024 що видно із змісту його позову, як і не надає суду доказів протилежного, і при цьому оскаржує підпункт 8.3 п.8 наказу №42 від 11.02.2024 щодо: 1) вважати солдата ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину; 2) призупинити виплату грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 , і зняти з речового та котлового забезпечення з 11.02.2024, чому суд дає критичну оцінку, враховуючи вищевказане. Зокрема: встановлення і підтвердження матеріалами справи факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 з 10.02.2024 за відсутності доказів повернення до військової частини на час розгляду справи, що є підставою призупинення виплати грошового забезпечення за наказом командира військової частини, відповідно до п.15 розділу І Порядку №260. Цей висновок суду не спростовується відсутністю вироку у кримінальному провадженні 0002359 від 21.03.2024, правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч.4 ст.408 КК України, так як це є підставою для призупинення військової служби солдата ОСОБА_1 з 21.03.2024, відповідно до ч.2 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", що не є предметом цього судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З врахування наведеного, суд робить висновок, що позивач не довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову не порушив права та законодавство спірним підпунктом 8.3 п.8 наказу №42 від 11.02.2024, що підтверджено доказами, які перевірено судом, тому у задоволенні позовних вимоги слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 від 17.04.2024 залишити без задоволення.

Судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 08 липня 2024 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя А.І. Петричкович