Справа № 440/7383/24
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

08 липня 2024 рокум. ПолтаваСправа № 440/7383/24

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Сич С.С., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2024 року через систему "Електронний суд" до Полтавського окружного адміністративного суду подана позовна заява ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області у якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо відмови у здійсненні перерахунку календарної вислуги років із зарахуванням пільгової вислуги років полковнику поліції ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити перерахунок календарної вислуги років із зарахуванням пільгової вислуги років полковнику поліції ОСОБА_1 - 24 роки 01 місяців 07 днів вислугу в пільговому обчисленні у загальній кількості 02 роки 08 місяців 15 днів, остаточно визначивши час служби в календарному обчисленні - 26 років 09 місяців 22 дні.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Зазначено, що недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: позовної заяви, оформленої відповідно до частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі, із зазначенням змісту позовних вимог щодо кожного з відповідачів, а також доказів надіслання такої заяви іншим учасникам справи; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску. Роз`яснено позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява повертається позивачеві. Роз`яснено позивачу, якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Копія ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху надіслана судом до електронного кабінету представника позивача адвоката Баранової Віталії Іванівни та судом отримано повідомлення про доставлення копії ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху до електронного кабінету представника позивача адвоката Баранової Віталії Іванівни 25 червня 2024 року.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Частиною 7 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, днем вручення копії ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху представнику позивача та позивачу є 25 червня 2024 року.

25 червня 2024 року до суду надійшла заява позивача від 25 червня 2024 року про усунення недоліків позовної заяви та про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

У заяві про усунення недоліків позовної заяви позивач зазначає як відповідачів Національну поліцію України та Головне управління Національної поліції в Полтавській області та заявляє такі вимоги:

- визнати протиправними дії Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо відмови у здійсненні перерахунку календарної вислуги років із зарахуванням пільгової вислуги років полковнику поліції ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Національну поліцію України, Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити перерахунок календарної вислуги років із зарахуванням пільгової вислуги років полковнику поліції ОСОБА_1 - 24 роки 01 місяців 07 днів вислугу в пільговому обчисленні у загальній кількості 02 роки 08 місяців 15 днів, остаточно визначивши час служби в календарному обчисленні - 26 років 09 місяців 22 дні.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач зазначає, що дізнався про порушення свого права 23.05.2024 та посилається на такі обставини: введення в Україні карантину, введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, який на даний час триває, зупинення перебігу строків щодо оскарження рішень контролюючих органів, встановлених статтею 56 Податкового кодексу України у період з 24.02.2022, набрання рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/8431/21 законної сили 02.10.2021, звернення з листами до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області

Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як слідує з матеріалів позову, наказом Національної поліції України "По особовому складу" від 14 лютого 2020 року №194 о/с відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) частини першої статті 77 полковника поліції ОСОБА_1 , начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області, з 14 лютого 2020 року.

У цьому наказі від 14 лютого 2020 року №194 о/с зазначено, що станом на день звільнення становить: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років - 24 роки 01 місяць 07 днів; стаж служби в поліції для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції - 15 років 11 місяців 12 днів; вислуга років у пільговому обчисленні - 02 роки 06 місяців 14 днів.

Календарна вислуга років ОСОБА_1 24 роки 01 місяць 07 днів та пільгова вислуга років ОСОБА_1 26 років 09 місяців 22 дні також зазначені в розрахунку вислуги років для призначення пенсії, з яким ОСОБА_1 ознайомлений під підпис.

Вважаючи, що має право на перерахунок календарної вислуги років із зарахуванням пільгової вислуги років - 24 роки 01 місяців 07 днів, вислуги в пільговому обчисленні у загальній кількості 02 роки 08 місяців 15 днів та на визначення часу служби в календарному обчисленні - 26 років 09 місяців 22 дні, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Таким чином, про порушення своїх прав чи законних інтересів позивач повинен був дізнатися 14 лютого 2020 року.

Позивач у своїй заяві зазначає, що ці правовідносини стосуються законодавства про оплату праці, оскільки впливають на виплату позивачу грошового забезпечення при звільненні зі служби.

Погоджуючись з таким доводом позивача, суд зазначає, що з наведених положень статті 122 КАС України слідує, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення).

Водночас такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі №280/6779/22.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)..

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: 1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину..

Відтак, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

З огляду на викладене строк звернення до суду продовжений законом, а саме, пунктом 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 380/14039/22.

Таким чином, останнім днем трьохмісячного строку звернення до суду, перебіг якого розпочався 01 липня 2023 року, з урахуванням частини 6 статті 120 КАС України, є 02 жовтня 2023 року.

Позивач звернувся до суду з цим позовом лише 19 червня 2024 року, тобто з пропуском трьохмісячного строку звернення до адміністративного суду з позовом, встановленим законом.

Доводи позивача про те, що він дізнався про порушення свого права після набрання рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/8431/21 законної сили 02.10.2021 не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки строк звернення до суду закінчився 02 жовтня 2023 року, тобто вже після зазначеної позивачем події.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 (зі змінами) з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин з відповідними обмеженнями.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року №540-ІХ внесено зміни, зокрема до Кодексу адміністративного судочинства України шляхом доповнення розділу VI Прикінцеві положення пунктом 3, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

18 червня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України №731-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), пунктом 2 якого встановлено, що, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

16 липня 2020 року вказаний Закон опубліковано у газетах Голос України за №119-120 та Урядовий кур`єр за №135, з огляду на що 17 липня 2020 року Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) набрав чинності.

Таким чином, процесуальні строки, продовжені Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року №540-IX, закінчилися 06 серпня 2020 року, тобто ще до закінчення строку звернення до суду з даним позовом. Тому суд критично оцінює посилання позивача на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22.

У постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №640/12324/19 колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Щодо посилання позивача на введення в Україні воєнного стану, суд зазначає наступне.

Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України, якими продовжувався строк дії воєнного стану в Україні. На даний час військовий стан в Україні триває.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Полтавський окружний адміністративний суд не припиняв роботи у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та безперервно здійснює своє діяльність.

Відтак, позивач мав можливість реалізувати своє право на звернення до адміністративного суду як шляхом подання позовної заяви безпосередньо через канцелярію суду, так і шляхом направлення позовної заяви до суду по пошті чи шляхом направлення позовної заяви через систему "Електронний суд".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 зазначила, що запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Таким чином, введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Позивачем не зазначено конкретних обставин, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку та не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин.

Натомість, у квітні 2023 року ОСОБА_1 звертався до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Національної поліції України в іншій справі №440/4053/23, в якій просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Національної поліції України у зарахуванні пільгової вислуги років полковнику поліції ОСОБА_1 до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції,

- зобов`язати Національну поліцію України та зарахувати полковнику поліції ОСОБА_1 до календарної вислуги років - 24 роки 01 місяців 07 днів вислуги в пільговому обчисленні у загальній кількості 02 роки 08 місяців 15 днів, обчисленні у загальній кількості 02 роки 08 місяців 15 днів, остаточно визначивши час служби в календарному обчисленні - 26 років 09 місяців 22 дні,

- зобов`язати Національну поліцію України внести зміни до наказу про звільнення № 194 від 14 лютого 2020 року,

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити перерахунок одноразової грошової одноразової грошової допомоги відповідно до статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та виплати за невраховані 2 календарних роки у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (номер судових рішень в ЄДРСР 110150803, 110710499).

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 достовірно знав про порушення свого права ще в квітні 2023 року та реалізував своє право на звернення до суду під час дії воєнного стану в Україні шляхом подання позовної заяви.

При цьому дія воєнного стану в України не стала перешкодою для звернення позивача до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом в іншій справі №440/4053/23 з тотожними позовними вимогами.

Звернення позивача до відповідачів із листами не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти активні дії щодо реалізації свого права. Позасудовий порядок вирішення таких спорів законом не встановлений.

У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №826/4464/17 викладено правовий висновок, що пропуск відповідного строку на звернення до суду через байдужість до своїх прав або небажання скористатися цим правом не є поважною причиною пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення звернення до суду з адміністративним позовом.

З огляду на викладене вище, суд критично оцінює доводи позивача про те, що він дізнався про порушене право лише 23.05.2024.

Суд відхиляє доводи позивача з посиланням на зупинення перебігу строків щодо оскарження рішень контролюючих органів, встановлених статтею 56 Податкового кодексу України у період з 24.02.2022, оскільки відповідно до п. 1.1 статті 1 Податкового кодексу України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Тоді як спірні правовідносини не є податковими та у своєму позові позивач не оскаржує жодних рішень контролюючих органів в порядку, встановленому статтею 56 Податкового кодексу України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі Меньшакова проти України).

У рішенні від 18.10.2005 у справі МШ Голуб проти України ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з цим позовом залежала виключно від волевиявлення самого позивача, тобто мала суб`єктивний характер. Будь-яких поважних причин, що перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, позивачем суду не повідомлено.

Позивачем не наведено обставин, які були б об`єктивно непереборними та які б не залежали від його волевиявлення, та які б були пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду протягом встановленого законом строку звернення до суду та у період після його закінчення та до дати звернення до суду з цим позовом, тобто у період з 01 липня 2023 року по 19 червня 2024 року, а також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин. Натомість, наведені позивачем у заяві від 25 червня 2024 року обставини носять суб`єктивний характер, повністю залежали від волевиявлення позивача, та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду. Тому суд вважає за необхідне визнати неповажними підстави, вказані позивачем у заяві від 25 червня 2024 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на те, що судом визнано неповажними підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду від 25 червня 2024 року, наявні підстави, встановлені частиною 2 статті 123 та пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України для повернення позовної заяви позивачеві.

Частиною 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 121, 122, 123, 169, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду від 25 червня 2024 року.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.С. Сич