Справа № 520/3272/24
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

04 липня 2024 р. № 520/3272/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Харківської міської ради (майдан Конституції, буд. 7, м. Харків, 61003, ), Харківського міського голови Терехова Ігоря Олександровича (майдан Конституції, буд. 7, м. Харків, 61003), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (, майдан Конституції, 16, м. Харків, 61003) про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просить суд:

- скасувати розпорядження Харківського міського голови Терехова Ігоря Олександровича від 13.12.2023 №1687/2к "Про звільнення з займаної посади" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору орендних відносин відділу обліку комунального майна Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 03.01.2024 р. у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору орендних відносин відділу обліку комунального майна Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради з 04.01.2024 р.;

- стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 04.01.2024 р. по дату прийняття рішення суду про поновлення позивача на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розпорядженням Харківського міського голови №1687/2к від 13.12.2023 р., після майже 19 років сумлінної праці, позивача було звільнено з займаної посади 03.01.2024 року у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КзпП України. Із вказаним Розпорядженням позивач була ознайомлена 03.01.2024 року про що нею особисто було зроблено відповідний запис на екземплярі документу відповідача. Відповідачем не було дотримано процедуру звільнення позивача. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі.

У відзиві на позовну заяву представник Харківської міської ради наголосив на тому, що позовна заява ОСОБА_1 від 02.02.2024 року не містить обґрунтування негативного впливу оскаржуваного розпорядження міського голови на конкретні реально індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Не свідчить про відсутність предмету, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову. Позовна заява не містить жодного обґрунтування у чому конкретно порушено права позивача з боку відповідачів, що свідчить про пред`явлення вимог виключно з підстав незгоди з прийнятим рішенням. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву Харківський міський голова ОСОБА_2 наголосив на тому, що самі лише твердження про те, що звільнення позивача з посади завідувача сектору орендних відносин відділу обліку комунального майна Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на підставі розпорядження Харківської міської ради на підставі розпорядження Харківського міського голови від 13.12.2023 року №1687/2к нібито є незаконним, не є належним обґрунтуванням прийняття оскаржуваного рішення. Такі твердження повинні обґрунтовуватися доказами, наведенням конкретних обставин, які б підтверджували факт порушення суб`єктивних прав та інтересів позивача із зазначенням причинно-наслідкового зв`язку між здійсненням конкретних дій та вказаним порушенням. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача наголосив на протиправності дій суб`єкта владних повноважень. На підставі викладеного просила задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 258 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст.258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що розпорядженням міського голови № 762 від 31.03.2005 р. позивачку було призначено на посаду головного спеціаліста - інженера - економіста сектору комунальної власності відділу обліку комунального майна Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Харківської міської ради з присвоєнням 13 рангу посадової особи місцевого самоврядування.

Розпорядженням міського голови № 829 від 06.04.2007 р. позивачці було присвоєно черговий 12-й ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Розпорядженням міського голови № 607 від 09.04.2009 р. позивачці було присвоєно 11-й ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Розпорядженням міського голови № 3866 від 31.12.2010 р. позивачку було переведено на посаду завідувача сектору орендних відносин відділу обліку комунального майна Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Розпорядженням Харківського міського голови № 1687/2к від 13.12.2023 р., позивачку було звільнено з займаної посади 03.01.2024 р. у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Із вказаним Розпорядженням позивачка була ознайомлена 03.01.2024 р. про що нею особисто було зроблено відповідний запис на екземплярі документу відповідача.

Позивачці було видано Довідку від 25.12.2023 р. № 7724 та Довідку про доходи від 25.12.2023 р. № 7715. Проте, письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, оформлене відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, позивачці не надавалось.

Не погоджуючись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень позивач звернулася за захистом порушеного права до Харківського окружного адміністративного суду.

По суті спірних відносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції Україні органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП).

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до частини третьої ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 813/2688/16, розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При цьому, визначальним критерієм для встановлення наявності переважного права на залишення на роботі працівника при скороченні чисельності штату у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень його кваліфікації та продуктивність праці, а сімейний стан, стаж роботи та інші обставини, що надають право для залишення на роботі, враховуються лише у тому разі, коли працівники мають однакову кваліфікацію і продуктивність праці. Разом з тим, під кваліфікацією розуміється здатність працівника виконувати завдання та обов`язки відповідної роботи. Доказами більш високої кваліфікації можуть бути відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, досвід трудової діяльності.

Про продуктивність праці, як узагальнюючий показник її результативності, може свідчити збільшення обсягу виконуваної роботи, її якості, суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника.

Таким чином, для порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів, про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника підлягають оцінюванню окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП.

Водночас, для виявлення працівників, які підлягають у першу чергу залишенню на роботі при скороченні штатів, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом складання відповідної довідки у довільній формі з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 824/3229/14-а, від 11 липня 2018 року у справі № 816/1232/17, від 17 березня 2020 року у справі № 826/510/16.

Отже, лише виконання роботодавцем усіх у сукупності вищезазначених гарантій реалізації працівником права на працю при скороченні штатів є підставою для правомірного звільнення.

Щодо обставин спірних правовідносин щодо проходження публічної служби в органах та на посадах місцевого самоврядування суд зазначає, що вони врегульовані приписами Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Субсидіарно вказані правовідносини регулюються також нормами Закону України "Про державну службу", Кодексу законів про працю, Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про відпустки" та ін. частині, що не суперечить суті публічної служби в органах місцевого самоврядування, про що вказано в п.2 Розділу VII Закону України № 2493-111 від 07.06.2001 із змінами "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Згідно зі ст. 1.5,10.11,12,50, 51, 54,54-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені органів місцевого самоврядування як учасники суспільних відносин можуть діяти: 1) сільська, селищна, міська рада; 2) сільський, селищний, міський голова; 3) виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради; 4) секретар сільської, селищної, міської ради; 5) відділи, управління та інші виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; 6) староста.

Відповідно до ч.3 ст.54 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" керівники відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради призначаються на посаду і звільняються з посади сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради одноособово, а у випадках, передбачених законом, - за погодженням з відповідними органами виконавчої влади.

Згідно з п. 5 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.

Пунктом 6 ч.1 ст.26 зазначеного Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради.

Можливість розмежування повноважень між виконавчим комітетом ради, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та міським головою визначається приписами ч.3 ст.52 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до якої сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою (у тому числі з метою забезпечення надання адміністративних послуг у строк, визначений законом) в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

Отже, таке розмежування можливе виключно в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

Водночас, Закони України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та "Про місцеве самоврядування в Україні" не визначають процедуру попередження публічного службовця про майбутнє звільнення із займаної посади у зв`язку з організаційно-штатними змінами у структурі ради або виконавчому органі сільської, селищної, міської ради, натомість, така процедура визначена приписами ст. 87 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу".

Так, п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" визначає, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, серед іншого, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Таким чином, системний аналіз наведених нормативних приписів дозволяє зробити висновок про те, що стосовно державних службовців (до яких прирівняні посадові особи місцевого самоврядування) саме суб`єкт призначення або керівник державної служби одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Тобто, в структурі Харківської міської ради суб`єктом призначення на посади працівників органів місцевого самоврядування, крім виборних посад, є Харківський міський голова, який зобов`язаний вчиняти дії щодо попередження про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та пропонувати працівникові наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації та надавати пропозицію обійняти посаду.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2023 р. заступником директора Департаменту економіки та комунального майна начальником Управління комунального майна та приватизації ОСОБА_3 було видано наказ № 32 к/тр "Про попередження працівників щодо наступного вивільнення у зв`язку зі скороченням чисельності", яким наказано заступнику начальника Управління комунального майна і приватизації ОСОБА_4 , завідувачу сектору роботи з персоналом Управління комунального майна і приватизації ОСОБА_5 попередити працівників Управління комунального майна і приватизації про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням чисельності відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України під особистий підпис згідно з додатком.

Так, 03 листопада 2023 року позивачку було попереджено про наступне вивільнення, що підтверджується відповідним Попередженням б/д про звільнення з 01.01.2024 р.

Однак, 07 грудня 2023 року, тобто більш ніж через 1 місяць після попередження позивачці було запропоновано переведення з 01.01.2024 р. на посаду головного спеціаліста сектору діловодства відділу забезпечення діяльності на період відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_6 для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку до дня фактичного виходу її з відпустки.

Того ж дня позивачка відмовилася від запропонованої їй посади.

Суд наголошує, що заступник директора Департаменту - начальник Управління комунального майна і приватизації ОСОБА_3 не мав повноважень видавати Наказ № 32к/тр від 31.10.2023 р, Попередження про наступне вивільнення б/д та Пропозицію про переведення на іншу посаду б/д.

Так, посадові обов`язки заступника міського голови директора Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради визначені Положенням про Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 09.12.2020 №7/20, в редакції рішення 14 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 25.01.2023 № 328/23 . Посадові обов`язки заступника директора Департаменту - начальника Управління комунального майна та приватизації визначені Положенням про Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 09.12.2020 № 7/20.

Відповідно до вищевказаних положень у директора Департаменту та його заступника - начальника Управління наявна компетенція щодо вирішення кадрових питань (надання пропозицій щодо призначення, звільнення, переведення, заохочення, тощо, контроль трудової та виконавської дисципліни), водночас, функцій щодо попередження про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та пропонувати працівникові наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації у таких посад у структурі міської ради не передбачено.

Також суд зауважує на обґрунтованості тверджень позивача, що пропозиція іншої посади зроблена позивачу не одночасно з попередженням про звільнення.

У ході розгляду справи шляхом витребування у відповідача інформації та додаткових доказів за клопотанням позивача судом встановлено посади завідувача сектору орендних відносин відділу обліку комунального майна Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та головного спеціаліста сектору діловодства відділу забезпечення діяльності не є рівнозначними, оскільки до кандидатів на ці посади висувається різні вимоги.

До суду не надано доказів того, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації з урахуванням кваліфікації та стажу роботи позивача.

Судом встановлено, що під час процедури звільнення позивача відповідачами допущено порушення ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" та не запропоновано посаду, що відповідає кваліфікації та стажу роботи позивача, а тому спірне розпорядження підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з Розділом 5 Положення про Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 09.12.2020 №7/20 (зі змінами), до складу цього Департаменту входить Управління комунального майна та приватизації, яке має статус юридичної особи.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 Положення про Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 09.12.2020 № 7/20 (далі - Положення), Управління є самостійним виконавчим органом Харківської міської ради, який утворюється Харківської міською радою. У своїй діяльності підзвітне та підконтрольне Харківській міській раді, підпорядковане виконавчому комітету Харківської міської ради, міському голові, секретарю міської ради, заступнику міського голови директору Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Відповідно до п. 2.1 Положення Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради є юридичною особою, веде самостійний баланс, має право відкривати рахунки в органах Державної казначейської служби України та установах банків відповідно до чинного законодавства України в національній та вільно конвертованій валюті (для покупців-нерезидентів України, які набувають у власність майно, що приватизується, у процесі приватизації).

Управління є органом приватизації та орендодавцем майна територіальної громади міста Харкова.

Пунктом 2.2 Положення встановлено, що Управління в межах своїх повноважень має право укладати від свого імені угоди з юридичними та фізичними особами, набувати майнових та особистих немайнових прав, нести обов`язки, бути позивачем, відповідачем, заявником, боржником, третьою особою в суді.

Ураховуючи наведене, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради як самостійна юридична особа, що утворена Харківською міською радою, наділено відповідними повноваження, зокрема, щодо ведення самостійного балансу, а отже й щодо здійснення нарахування та виплати заробітної плати співробітникам.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100 (далі Порядок №100).

Нормами абз. 3 п. 2 Порядку №100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи.

В силу пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

За змістом абз. 2 п. 8 Порядку №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку №100).

Відповідно до довідки про доходи №7725 від 25.12.2023 заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням становила за листопад 2023 року 20239,06 грн., за грудень 2023 року 130709,52 грн, з них сума нарахованої компенсації за невикористані дні щорічної і додаткової відпустки складає 89060,40 грн, вихідної допомоги - 19826,40 грн, заробітної плати за січень 2024 року 2408,77 грн, тобто, у грудні 2023 року позивач отримала 19413,95 грн.

Кількість відпрацьованих робочих днів у листопаді 2023 року - 22 дні, у грудні 2023 року - 21 день, усього 43 дні.

Відтак, середньоденний заробіток позивача становить (20239,06 грн + 19413,95 грн) : 43 дні = 922,16 грн.

В період з 04.01.2024 року по 04.07.2024 року -131 робочий день. Отже, 131 робочий день Х 922,16 грн = 120802,96 грн.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Отже суд дійшов висновку, що відповідач не діяв у спосіб та у межах, визначеним чинним законодавством.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

Враховуючи вищенаведене, розпорядження Харківського міського голови ОСОБА_2 від 13.12.2023 №1687/2к "Про звільнення з займаної посади" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору орендних відносин відділу обліку комунального майна Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 03.01.2024 р. у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є таким, що не ґрунтуються на приписах закону, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності з пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Харківської міської ради (майдан Конституції, буд. 7, м. Харків, 61003, ), Харківського міського голови Терехова Ігоря Олександровича (майдан Конституції, буд. 7, м. Харків, 61003), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (, майдан Конституції, 16, м. Харків, 61003) про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Харківського міського голови ОСОБА_2 від 13.12.2023 №1687/2к "Про звільнення з займаної посади" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору орендних відносин відділу обліку комунального майна Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 03.01.2024 р. у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору орендних відносин відділу обліку комунального майна Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради з 04.01.2024 р.

Стягнути з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (, майдан Конституції, 16, м. Харків, 61003) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 04.01.2024 р. по 04.07.2024 року у розмірі 120802,96 грн. (сто двадцять тисяч вісімсот дві гривні дев`яносто шість копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (, майдан Конституції, 16, м. Харків, 61003) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді завідувача сектору орендних відносин відділу обліку комунального майна Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради з 04.01.2024 р.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (, майдан Конституції, 16, м. Харків, 61003) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 липня 2024 року.

Суддя Н.А. Полях