Справа № 280/143/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2024 року м. Дніпросправа № 280/143/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 р. (суддя Конишева О.В.) в адміністративній справі №280/143/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-57606-50 від 08.11.2019 на суму 26539,26 грн. та №Ф-57606-50 від 18 листопада 2020 р. на суму 35588,74 грн., винесені Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала на те, що вона не є підприємцем та не забезпечує себе роботою самостійно, тому не є платником єдиного внеску.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовну заяву задоволено частково. Суд визнав протиправними та скасував вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області №Ф-57606-50 від 08.11.219 в частині зобов`язання ОСОБА_1 сплатити борг (недоїмку) з ЄСВ у розмірі 12060,84 грн. та вимогу №Ф-57606-50 від 18.11.2019 в частині зобов`язання сплатити борг (недоїмку) з ЄСВ у розмірі 12060,84 грн. У задоволенні решти позову суд відмовив.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено ГУ ДПС у Запорізькій області у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду через неправильне застосування ст. 45 та 70 ПКУ. Податковою адресою ОСОБА_1 до жовтня 2023 була адреса: АДРЕСА_1 . На зазначену адресу направлялись оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки). Позивачкою не уточнювались дані щодо податкової адреси чим порушено вимоги ст.45, 70 ПКУ. Під час прийняття рішення судом першої інстанції не було надано оцінку доводам відповідача, тому висновки суду не відповідають нормам матеріального права. Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону N 2464 фізичні особи - підприємці, незалежно від обраної системи оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону N 1058. Даний перелік осіб звільнених від сплати єдиного внеску є вичерпним. В даному випадку є законодавчо визначені різні суб`єкти сплати єдиного внеску (роботодавець найманого працівника та підприємець) на кожному з яких, згідно вимог Закону № 2464, лежить обов`язок сплати єдиного соціального внеску.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивачки до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань позивачка з 08.12.2008 по 04.10.2023 була зареєстрована як фізична особа-підприємець.08.11.2019 Головним управління ДПС у Запорізькій області була прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57606-50 з якої вбачається, що станом на 31.10.2019 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 26539,26 грн. 18.11.2019 Головним управління ДПС у Запорізькій області була прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57606-50 з якої вбачається, що станом на 31.10.2020 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 35588,74 грн.

Позивачка, не погодившись із зазначеними вимогами про сплату боргу (недоїмки), звернулася до суду із позовом про її скасування.

Постановляючи оскаржене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірних вимог в частині, оскільки позивачка в період з 05.05.2018 по 18.06.2019 працювала у ТОВ «Еіцентр К» і в цей період роботодавець сплачував за працівника ЄСВ. Доказів отримання позивачкою у цей період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено.

Позивачкою рішення суду першої інстанції в частині, якою їй відмовлено у задоволенні позовних вимог, не оскаржено, тому його перевірка в апеляційному порядку в цій частині не здійснюється, зважаючи на приписи статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 4 частини 1 статті цього Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Згідно пункту 5 частини 1 статті 1 Закону мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Частиною 5 статті 8 Закону встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Частиною 4 статті 25 Закону визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 р. у справі № 440/2149/19 сформулював наступний правовий висновок:

"Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.".

Таким чином, визначальною ознакою при визначенні обов`язку сплачувати єдиний внесок є обставина наявності реєстрації особи, як фізичної особи-підприємця. У випадку перебування такої особи у трудових правовідносинах, як найманого працівника, та сплати єдиного внеску його роботодавцем, подвійне нарахування єдиного внеску за один і той самий період законом не передбачено.

Позивачкою до суду першої інстанції надано довідку № 27/10-зеп від 27 жовтня 2023 р., видану ТОВ «Епіцентр К» м. Запоріжжя, відповідно до якої в період з травня 2018 року по червень 2019 року вона працювала касиром, і підприємство нараховувало та перераховувало 22% ЄСВ з її доходу (а.с.20). Відповідачем відомості довідки, у тому числі щодо сплати ЄСВ за позивачку, належними, допустимими та достатніми доказами не спростовані.

Колегія суддів звертає увагу, що єдиний соціальний внесок це платіж, якій сплачується до Пенсійного фонду та фондів соціального страхування. Сплата єдиного соціального внеску гарантує позивачці те тільки право на соціальний захист, але й право на пенсійне забезпечення. Тобто, у своєчасній сплаті єдиного соціального внеску має бути зацікавлена, перш за все, сама позивачка.

Зважаючи на правові висновки Верховного Суду, які були застосовані судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення, колегія суддів вважає неспроможними доводи скаржника про те, що сплата ЄСВ роботодавцем за працівника не звільняє останнього, як зареєстрованого суб`єкта підприємницької діяльності, від сплати цього ж внеску самостійно.

Щодо доводів скаржника про безпідставне поновлення позивачці строку звернення до суду.

Згідно частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спірні вимоги були винесені відповідачем 08.11.2019 та 18.11.2020 (а.с.9,10). Як стверджує відповідач, ці вимоги направлялись за місцем «реєстраційних документів» на адресу - АДРЕСА_1 .

Позивачкою суду першої інстанції надана довідка про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до якої позивачка з 19.05.2009 зареєстрована за місцем проживання: АДРЕСА_2 (а.с.8).

Колегія суддів звертає увагу, що отримавши вимогу від 08.11.2019 без вручення із відміткою «адресат не проживає», відповідач не здійснив жодних дій по встановленню зареєстрованого місця проживання позивачки з метою вручення кореспонденції, а навпаки - наступну вимогу від 18.11.2020 направив за тією ж адресою (а.с.10). Як правильно встановив суд першої інстанції, спірні вимоги фактично були отримані позивачкою у жовтні 2023 року, і з цього часу остання мала можливість реалізувати право на їх оскарження.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 р. в адміністративній справі №280/143/24 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили 02 липня 2024 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя А.А. Щербак