Справа № 990/118/24
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2024-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 липня 2024 року

м. Київ

справа №990/118/24

адміністративне провадження №Зі/990/72/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Чиркіна С.М., розглянув у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Бившевої Л.І., Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л., Олендера І.Я., Юрченко В.П. від участі у розгляді справи № 990/118/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності,

УСТАНОВИВ:

11 квітня 2024 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя щодо невиконання абзацу другого частини першої статті 48 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», абзацу другого пункту 13.26, пункту 13.4 Регламенту Вищої ради правосуддя, якими передбачено повідомити ОСОБА_1 про наявність проекту висновку після його підготовки членом Вищої ради правосуддя - Г.Усиком та направлення копії проекту висновку до електронного кабінету або електронної пошти ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії відповідача відносно порушення норми частин другої, п`ятої, восьмої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо незастосування висновку Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, викладеного в адміністративній справі № 822/1309/17, під час підготовки висновку від 12 лютого 2024 року;

- визнати недійсним висновок Вищої ради правосуддя в частині посилання ОСОБА_1 у заяві від 13 листопада 2023 року на інтернет-ресурс ІНФОРМАЦІЯ_1

- зобов`язати відповідача внести виправлення у висновок від 12 лютого 2024 року, зазначивши інтернет-ресурс ІНФОРМАЦІЯ_2

- визнати недійсним висновок Вищої ради правосуддя в частині посилання ОСОБА_1 у заяві від 13 листопада 2023 року щодо підтвердження вимог щодо несумісності довіреністю на представництво Уманського міськрайонного суду Черкаської області, виданою в.о. голови суду судді В.Гончаруку ;

- зобов`язати відповідача внести виправлення у висновок від 12 лютого 2024 року, шляхом видалення інформації відносно посилання ОСОБА_1 у заяві від 13 листопада 2023 року на підтвердження вимог щодо несумісності довіреністю на представництво Уманського міськрайонного суду Черкаської області, виданою в.о. голови суду судді В.Гончаруку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 квітня 2024 року визначено склад колегії суддів: Бившева Л.І., Гончарова І.А., Олендер І.Я., Ханова Р.Ф., Юрченко В.П.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 травня 2024 року визначено склад колегії суддів: Бившева Л.І., Блажівська Н.Є., Желтобрюх І.Л., Олендер І.Я., Юрченко В.П.

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2024 року відкрито провадження у цій справі.

02 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 надіслано до Верховного Суду заяву про відвід суддів Бившевої Л.І., Юрченко В.П., Олендера І.Я., Блажівської Н.Є., Желтобоюх І.Л.

Обґрунтовуючи заяву про відвід судів, ОСОБА_1 посилається на пункт 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зазначає обставини, які, на її думку, виключають участь у розгляді справи №990/118/24 суддів: Бившевої Л.І., Юрченко В.П., Олендера І.Я., Блажівської Н.Є., Желтобоюх І.Л.

Позивачка звертає увагу на те, що суддями проігноровано процесуальний обов`язок визначений пунктом 15.13. розділу ХІІ «Перехідні положення» КАС України, який зобов`язує зупинити провадження у справі до перегляду ухвали у справі в порядку апеляційного чи касаційного провадження, якщо відповідно до підпункту 15.11 цього підпункту до суду апеляційної чи касаційної інстанції направляються всі матеріали справи.

Також позивачка наголосила на тому, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2024 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року, в частині відмови у відкритті провадження у справі №990/118/24.

ОСОБА_1 вказує на те, що наполягання Суду на необхідності з`ясування думки відповідача щодо клопотання про зупинення провадження у справі, враховуючи наявність клопотання відповідача про слухання справи без участі представника Вищої ради правосуддя, є ознакою ігнорування норм процесуального закону, упередженості та необ`єктивності.

Позивачка стверджує, що до протоколу судового засідання внесено недостовірну інформацію про те, що позивачка не повідомила причини неявки до суду, що не відповідає дійсності, оскільки у прохальній частині клопотання від 30 червня 2024 року остання просила перенести судове засідання на інший судовий день та час у зв`язку з перебуванням матеріалів справи в суді апеляційної інстанції.

Також, на думку ОСОБА_1 , колегія виразила неповагу до учасника справи - представника позивача - ОСОБА_2 , оскільки повістки про виклик представника позивача ні 27 травня 2024 року, ні 01 липня 2024 року йому не надсилалися.

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2024 року визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Бившевої Л.І., Юрченко В.П., Олендера І.Я., Блажівської Н.Є., Желтобоюх І.Л. від участі у розгляді справи №990/118/24 та передано її до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформленими відповідним протоколом від 07 липня 2024 року, заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у справі №990/118/24 передано для вирішення судді Чиркіну С.М.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_2 про відвід колегії суддів у справі №990/118/24, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення відводу, з огляду на таке.

Підстави для відводу судді визначені статтями 36 та 37 КАС України.

Так, згідно із частиною першою статті 36 КАС України, згідно з якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

В контексті змісту заяви про відвід Суд звертає увагу, що згідно із частиною 4 статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Отже, стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Так, у рішенні від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява №33949/02, пункт 49) ЄСПЛ зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" від 24 лютого 1993 року, пункти 27, 28 і 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії", № 33958/96, пункт 42). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", від 10 червня 1996 року, пункт 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Відповідно, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Суд зазначає, що відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність визначених процесуальним законом підстав для відводу.

Водночас, зміст заяви про відвід зводиться до незгоди заявника із відсутністю процесуального рішення яке на думку останньої мало б бути.

Проте за приписами частини 4 статті 36 КАС України, така незгода не може бути підставою для відводу.

Також, зі змісту руху у справі вбачається, що відкладення розгляду клопотання позивачки пов`язано із проміжним процесуальним рішенням суду про відкладення розгляду справи на 8 липня 2024 року, що за визначенням процесуального закону не може бути підставою для відводу в цій ситуації.

Інших належних, допустимих, об`єктивних підстав для відводу визначених КАС України, в заяві не зазначено.

Отже, доводи наведені в заяві про відвід суддів зводяться лише до не погодження заявника з проміжним процесуальним рішенням та відповідними діями суддів: Бившевої Л.І., Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л., Олендера І.Я., Юрченко В.П., під час розгляду справи №990/118/24.

Верховний Суд наголошує, що не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Проте доводи, наведені у заяві про відвід суддів: Бившевої Л.І., Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л., Олендера І.Я., Юрченко В.П. Верховний Суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 не містить будь-яких об`єктивних доводів та доказів, які б підтверджували наявність обставин, що обґрунтовано викликають сумнів у неупередженості або необ`єктивності колегії суддів.

З огляду на наведене необхідно відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів: Бившевої Л.І., Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л., Олендера І.Я., Юрченко В.П. від участі у розгляді справи № 990/118/24.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 248 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Бившевої Л.І., Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л., Олендера І.Я., Юрченко В.П. від участі у розгляді справи № 990/118/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач: Чиркін С.М.