Справа № 177/328/24
Суддя: Сіденко С. І.
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 177/328/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 липня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Чаплиги О.О.,

за відсутності сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Криворізького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 1333851 від 29.01.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення; стягнути з Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (ГУНП в Дніпропетровській області) на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.01.2024 року о 14:59 він керував автомобілем та був зупинений на блокпосту працівниками Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, якими було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за фактом керування транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушено п. 9.8 ПДР.

Позивач вважає, з посиланням на ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», що працівники поліції безпідставно здійснили зупинку транспортного засобу під його керуванням, оскільки правові підстави для зупинки були відсутні. Так само були відсутні підстави вимагання працівниками поліції від позивача документів на транспортний засіб та посвідчення водія, оскільки підстав для зупинки транспортного засобу не було.

Незважаючи на вказані обставини працівниками поліції відносно позивача було складено оспорювану ним постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, у якій зазначено, що позивач 29.01.2024 о 14:59 в м. Кривий Ріг, траса Н-23, 120 кілометр водій керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п. 9.8 ПДР (з 01.10 по 01.05 та ТЗ поза населеним пунктом повинні бути ввімкнені денні ходові вогні або ближнє світло фар)

З вказаною постановою позивач категорично не погоджується, звертає увагу, що він їхав з ввімкненим світлом фар, проте приглушив його на дорожню вимогу перед блокпостом, а саме: вимкніть світло фар та знизьте швидкість, оскільки в Україні введено військовий стан, такі дорожні вимоги є розповсюдженими перед блокпостами.

На думку позивача працівники поліції не зафіксували дане правопорушення на відео, тоді як порушення ПДР, за що передбачена відповідальність КУпАП, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у ст. 251 КУпАП. Звертає увагу, що працівники поліції не здійснювали належним чином фіксацію правопорушення. Вказує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Докази вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП відсутні, подія, яка полягає в порушенні позивачем ПДР не відбулась. Відповідачем не надано жодних доказів до оскаржу вальної постанови, які б підтверджували зазначені в ній обставини правопорушення. Сама по собі оскаржувана постанова не є доказом вчинення правопорушення. За таких обставин вважає факт вчинення ним адміністративного правопорушення є недоведеним, тому оспорювана постанова підлягає обов`язковому скасуванню.

Також звертає увагу, що працівники поліції не дали йому можливості залучити до розгляду справи адвоката чи іншого фахівця в галузі права, тим самим порушили його право на захист.

У відзиві на позовну заяву представник ГУНП в Дніпропетровській області, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , зазначає, що постанова про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.01.2024 серії ЕНА № 1333851 є законною та відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Поліційський розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Звертає увагу, що після виявлення факту порушення вимог ДДР та зупинки транспортного засобу поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини, позивачу було роз`яснено його права, якими користується особа, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи. Доводи позивача, викладені у позовній заяві є його спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення. Факт правопорушення зафіксований на службову бодікамеру працівника поліції та під час перегляду цього відеозапису встановлено, що факт правопорушення мав місце.

Представник ГУНП в Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву також заперечує проти задоволення вимог позивача в частині відшкодування йому витрат на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_1 у відповіді на відзив просить вважати доводи, зазначені у відзиві на позовну заяву не достатньо обґрунтованими, просить його адміністративний позов задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві.

Інших заяв по суті справи на адресу суду від учасників справи не надходило.

Учасники справи у судове засідання не з`явились.

Позивач у поданій до суду заяві просить розгляд справи здійснювати за його відсутності та відсутності його представників.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просить розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20.02.2024 спаву передано за підсудністю на розгляд до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.03.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав несплати судового збору.

Після усунення вказаного недоліку позовної заяви, ухвалою від 22.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

З`ясувавши позицію сторін на підставі заяв по суті справи, наданих суду її учасниками, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1333851 від 29.01.2024 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

З вказаної постанови вбачається, що позивач ОСОБА_1 29.01.2024 о 14:43:16 год., м. Кривий Ріг, траса Н-23, керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п. 8.8 ПДР (з 01.10 по 01.05 на транспортному засобі поза населеним пунктом повинні бути ввімкнені денні ходові вогні або ближнє світло фар)

З матеріалів відеофіксації, доданих до відзиву вбачається, що позивач дійсно керував автомобілем без ввімкненого світла фар. За фактом відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на ОСОБА_1 було складено протокол за ст. 130 КУпАП та винесено спірну постанову. Права та обов`язки працівниками поліції ОСОБА_1 були роз`яснені.

Статтею 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно достатті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відео-запис;розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 9.8 ПДР з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Відповідач надав суду відеозапис, яким підтверджується, що позивач під час керування транспортним засобом поза населеним пунктом не увімкнув денні ходові вогні або ближнє світло фар.

Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

До того ж, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/1/17 від 26.04.2018 року.

Отже, враховуючи вимоги ЗУ «Про національну поліцію», працівники поліції мали підстави для зупинення транспортного засобу, яким керував позивач, оскільки ними було виявлено порушення ОСОБА_1 ПДР, а саме п. 98.

За таких обставин суд критично ставиться до посилань ОСОБА_1 про те, що працівники поліції безпідставно здійснили зупинку транспортного засобу під його керуванням.

З наданих відповідачем відеодоказів також вбачається, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення за фактом порушення п. 9.8 ПДР, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Тому доводи позивача про відсутність події і складу адміністративного правопорушення спростовуються вище вказаними доказами, як і його доводи про нероз`яснена йому прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У постанові по справі №357/10134/17 від 23.10.2019 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будь-якого доказу, як-то наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП на думку суду, є доведеним, оскільки позивач дійсно керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар чи денних ходових вогнів.

Позицію позивача суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та в подальшому, встановивши даним рішенням суду відсутність підстав для зупинки транспортного засобу, створити підстави для уникнення відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Враховуючи встановлене, суд приходить до висновку, що позивача правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

При цьому посилання позивача, якими він обґрунтовує позов, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази, які спростовують твердження позивача, та навів обґрунтовані мотиви прийняття спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені, оскільки факт порушення Правил дорожнього руху підтверджено наявними матеріалами справи, в діях працівників поліції відсутні порушення чинного законодавства щодо спірних правовідносин, а доводи позивача є неспроможними та відхиляються судом.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись ст. ст. 2,5,77,255,295,297 КАС України, ст. ст. 251, 283 КпАП України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Криворізького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до до Третього адміністративного апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 05 липня 2024 року.

Суддя Сіденко С. І.