Справа № 380/2405/24
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2405/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2024 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку, на підставі статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: до стажу роботи за Списком № 1 з 19.04.1998 року по 21.10.2001 року на посадах механіка (слюсаря-ремонтника) в Державному підприємстві Роздільське гірничо хімічне підприємство Сірка, з 23.10.2001 року по 21.08.2002 року на посаді слюсаря-ремонтника у ВАТ Новороздільський завод складних мінеральних добрив; до страхового стажу роботи з 09.01.2007 року по 31.05.2008 року на посаді різноробочого в ТОВ Рубін тк, з 24.11.2010 року по 14.11.2011 року, з 16.11.2011 року по 09.11.2012 року на посадах електрика ділянки, з 12.11.2012 року по 16.10.2013 року, з 17.10.2013 року по 01.04.2022 року на посадах спеціаліста (старшого спеціаліста) по електрообладнанню в ТОВ Міський супермаркет;
Ухвалою від 05.02.2024 суддя залишила позовну заяву без руху.
Ухвалою від 12.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пільговий стаж роботи позивача за Списком № 1 підтверджується записами у трудовій книжці та уточнюючими довідками. Страховий стаж позивача підтверджений записами трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Відтак відповідачі протиправно відмовили в зарахуванні періодів роботи позивача до пільгового стажу, чим позбавили позивача права на пенсійне забезпечення з врахуванням довідок про заробітню плату.
Представник ГУ ПФУ у Львівській області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що зарахування до пільгового стажу певних періодів роботи можливе лише у разі надання підприємством відповідних підтверджуючих довідок.
Представник ГУ ПФУ у Волинській області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що періоди догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховуються лише до страхового стажу, для зарахування таких періодів роботи до сспеціального стажу необхідною умовою зайнятість на роботах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, повний робочий день за результатами атестації робочих місць. Окрім того, до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи в російській федерації відповідно до записів трудової книжки, оскільки Україна припинила взаємовідносини з російською федерацію у галузі пенсійного забезпечення.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що згідно з наданими до заяви документів про стаж (трудова книжка, диплом, довідки про підтвердження стажу) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж позивача складає 20 років 2 місяці 22 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком № 1 складає 4 роки 3 місяців 4 дні. Відтак, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу за Списком № 1.
Представник позивача подав відповідь на відзив в якій наводить доводи аналогічні за змістом до наведених у позовній заяві.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених позовних вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
24.04.2023 позивач звернувся до органу пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
За принципом екстериторіальності заяву позивача передано для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.05.2023 №17 позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу за Списком № 1. Не зараховано до загального страхового стажу період роботи згідно з трудовою книжкою на території російської федерації, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Не зараховано до загального пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 23.10.2001 по 20.12.2004 згідно з довідкою, що визначає право на пенсію на пільгових умовах від 20.12.2004 № 544, оскільки не відповідає вимогам додатку № 5 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Згідно з долученими до заяви документами про стаж (трудова книжка, диплом, довідки про підтвердження стажу) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 20 років 2 місяці 22 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком № 1 складає 4 роки 3 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.

04.08.2023 позивач повторно звернувся до органу Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За принципом екстериторіальності заяву позивача передано для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 17.08.2023 № 17 позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. До страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою на території російської федерації, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Аналіз частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, статті 23 Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України вказує на те, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон України № 1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.

Як передбачено частиною першою статті 114 вказаного Закону, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій вказаної статті. Розміри пенсій для осіб, визначених вказаною статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 зазначеного Закону.

Абзацом першим пункту 1 частини другої статті 114 Закону України № 1058-IV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У цьому ж пункті частини другої статті 114 Закону України № 1058-IV передбачено, що працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України № 1058-IV (60 років), зокрема чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Таким чином, для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку необхідною є сукупність таких юридично значимих обставини, як: 1) наявність не менше половини стажу на роботах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (не менше 05 років із 10 років); 2) підтвердження результатів атестації робочих місць; 3) зменшення пенсійного віку 60 років на 01 рік за кожний повний рік роботи за Списком № 1; 4) наявність загального страхового стажу роботи не менше 24 років 6 місяців у чоловіків.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі вищенаведеної норми, тобто у зв`язку з наявністю повних п`яти років виконання роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1.

Згідно з оскарженими рішеннями, підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 є відсутність необхідного страхового та пільгового стажу. З долучених до заяви про призначення пенсії, документів про стаж (трудова книжка, диплом, довідки про підтвердження стажу) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 20 років 2 місяці 22 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком № 1 складає 4 роки 3 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача за Списком № 1, суд зазначає наступне.

З метою забезпечення соціального захисту працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, Міністерство праці та соціальної політики України наказом від 18.11.2005 за № 383 затвердило Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок застосування Списків № 1 і № 2).

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Згідно зі статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 за №1788-XII, з наступними змінами та доповненнями, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд встановив, що згідно із записами у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_2 спірний період роботи позивача підтверджуються записами трудової книжки, так з 23.10.2001 року по 20.12.2004 року позивач працював на виробництві Хімічне виробництво за професією слюсар-ремонтник.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд вказує на те, що для додаткового підтвердження наявності пільгового стажу позивач надав уточнюючу довідку а № 544 від 20.12.2004 року про те, що він дійсно працював повний робочий день в основному технологічному цеху з 23.10.2001 року по 20.12.2004 року в виробництві Хімічне виробництво за професією слюсар-ремонтник сірчанокислотного цеху, що передбачено Списком № 1 розділ VIII від А пункт 8А1. Підстава: Технологічний регламент по виробництву мінеральних добрив. Накази за 2001-2004 р.р.

При цьому посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що уточнююча довідка не відповідає вимогам додатку № 5 постанови Кабінету Міністрів України віл 12.08.1993 № 637, суд оцінює критично, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, як наслідок, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Крім цього, підставою для не зарахування до загального страхового стажу позивача період роботи на території російської федерації, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

З цього приводу, суд зазначає наступне.

За змістом частини 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Також слід звернути увагу на те, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про міжнародні договори України" 29.06.2004 №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацом 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Вказана вище правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №459/955/15-а, від 27.02.2018 у справі № 361/4899/17, від 12.06.2018 у справі №686/4998/15, а також в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі №21-457а14.

Суд зазначає, що припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Крім того, у силу пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

А тому, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.

Як видно із записів трудової книжки позивача (серія № НОМЕР_3 від 09.01.2007) позивач працював у на території російської федерації: з 01.02.2077 по 31.05.2008, з 24.11.2010 по 14.11.2011, з 05.06.2011 по 09.11.2012, з 12.11.2012 по 16.10.2013, з 17.10.2013 по 01.04.2022

Записи у трудовій книжці містять всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачами не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.

З урахуванням викладеного, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 17 від 01.05.2023 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 17 від 17.08.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд вказує, що згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 та від 13 жовтня 2022 року у справі №380/13558/21.

Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

До стажу роботи позивача за Списком № 1 не зараховано періоди робити з 19.04.1998 року по 21.10.2001 року на посадах механіка (слюсаря-ремонтника) в Державному підприємстві Роздільське гірничохімічне підприємство Сірка, з 23.10.2001 року по 21.08.2002 року на посаді слюсаря-ремонтника у ВАТ Новороздільський завод складних мінеральних добрив.

Суд вказує, що жодних підстав незарахування вказаних періодів роботи позивача в оскаржених рішеннях про відмову у призначенні пенсії відповідачами не зазначається.

Відтак відповідачами не взято до уваги подані позивачем копії документи та вибірково дослідженно питання зарахування періодів робити позивача до пільгового стажу.

З метою повного відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати позивачу до пільгового стажу із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 період його роботи з 23.10.2001 по 20.12.2004 ВАТ «Новороздільський завод складних мінеральних добрив», до загального стажу роботи періоди роботи на території російської федерації згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 та повторно розглянути заяви позивача про призначення пенсії від 24.04.2023, 04.08.2023, з урахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині судового рішення.

Щодо позовних вимог про зарахування до стажу роботи за Списком № 1 з 19.04.1998 року по 21.10.2001 року на посадах механіка (слюсаря-ремонтника) в Державному підприємстві Роздільське гірничо хімічне підприємство Сірка, з 23.10.2001 року по 21.08.2002 року на посаді слюсаря-ремонтника у ВАТ Новороздільський завод складних мінеральних добрив, зобов`язання призначити (обчислити) і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 24 квітня 2023 року із урахуванням довідок № 169 від 31.03.2008 р. про заробітну плату (дохід) за 2007 р., № 170 від 31.03.2008 р. про заробітну плату (дохід) за 2008 р., виданих ТОВ Рубін тк, довідок № 1 від 26.11.2014 р. про заробітну плату (дохід) за 2010 р., № 8407 від 26.11.2014 р. про заробітну плату (дохід) за 2011 р., № 8406 від 26.11.2014 р. про заробітну плату (дохід) за 2012 р., № 8405 від 26.11.2014 р. про заробітну плату (дохід) за 2013 р., № 8584 від 04.12.2014 р. про заробітну плату (дохід) за 2014 р., № 9516 від 04.12.2015 р. про заробітну плату (дохід) за 2014 р., № 9515 від 04.12.2015 р. про заробітну плату (дохід) за 2015 р., № 8464 від 07.12.2016 р. про заробітну плату (дохід) за 2015 р., № 8343 від 07.09.2017 р. про заробітну плату (дохід) за 2016 р., № 13353 від 11.12.2018 р. про заробітну плату (дохід) за 2017 р., № б/н від 22.11.2019 р. про заробітну плату (дохід) за 2018 р., № б/н від 05.10.2020 р. про заробітну плату (дохід) за 2019 р. та 2020 р., виданих ТОВ Міський супермаркет, суд вважає такі вимоги передчасними. Відтак у задоволенні таких слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Виходячи із приписів статті 139 КАС України, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь позивача судові витрати у розмірі 2361 грн. 92 коп. (по 1180 грн. 96 коп. з кожного відповідача)

Відповідно до статті 139 КАС України з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 3633,60 грн (по 1816,80 грн з кожного відповідача).

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 17 від 01.05.2023.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 17 від 17.08.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, передбачену Списком №1, період роботи з 23.10.2001 по 20.12.2004 ВАТ «Новороздільський завод складних мінеральних добрив», до загального стажу роботи періоди роботи на території російської федерації згідно з записами трудової книжки НОМЕР_3 та повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.04.2023, 04.08.2023, з урахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині судового рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04053, Київська обл., м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, місцезнаходження: 43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, буд.22в) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.