Справа № 509/3230/24
Суддя: Козирський Є. С.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/3230/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Козирського Є.С.,

при секретарі Лисенко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд скасувати постанову ГБР №328/622 від 13.04.2024 р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративне стягнення по ст.. 183 КУпАП в розмірі 850 гривень.; справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позов обґрунтовує тим, що постановою ГБВ № 328622 інспектора поліції ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 13.04.2024 року на неї було накладено адміністративне стягнення по ст. 183 КУпАп в розмірі 850,00 гривень. Відповідно до зазначеної постанови, вона начебто 13.04.2024 року о 15:46год. здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме: зателефонувала на спеціальну лінію «102». Вважає що постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, пояснюючи це тим, що 13.04.2024 року вона дійсно здійснила виклик поліції, зателефонувавши на спеціальну лінію «102», у зв`язку із тим, що її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею в одному будинку, вчинив відносно неї домашнє насильство. Здійснюючи виклик поліції, вона була впевнена у тому, що її сином ОСОБА_3 вчинялися відносно неї неправомірні дії, оскільки він спочатку кричав на неї, виражаючись нецензурними словами, потім побив її держаком від мітли, а коли почала тікати від нього він наздогнав і продовжував кричати та називати непристойними словами. Таким чином, вона була впевнена, що виклик поліції здійснила правомірно. Прибувши за викликом, за адресою: с. Дальник, вул. Дружби, 136, поліцейські сектору реагування патрульної поліції ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області поспілкувалися з її сином, після чого поїхали. Ніяких протоколів чи постанов їй не було вручено. Оскаржувану постанову вона отримала 23.05.2024 року рекомендованим листом №034 від Овідіопольського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса), в якому було повідомлення про відкриття виконавчого провадження № 74967277 від 13.05.2024 року на підставі постанови ГБВ №328622 виданої 13.04.2024 року ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.

Позивач у судове засідання з`явилася, наполягала на задоволенні позову.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, відзив до суду не надав.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

Постановою ГБВ № 328622 інспектора поліції ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 на позивача було накладено адмінстративне стягнення по ст.183 КУпАП в розмірі 850,00 грн. Відповідно до цієї постанови, ОСОБА_1 13.04.2024 року о 15:46год., здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, зателефонувала на спеціальну лінію "102", про те, що син її ображає, хоча цього не було. Утім, позивач своєї вини у вчиненні інкримінованого їй правопорушення не визнає та просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що позивачу було вручено копію оскаржуваної постанови у день її складення.

Натомість, як убачається із пояснень позивача, Оскаржувану постанову вона отримала 23.05.2024 року рекомендованим листом №034 від Овідіопольського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса), в якому було повідомлення про відкриття виконавчого провадження № 74967277 від 13.05.2024 року на підставі постанови ГБР №328622 виданої 13.04.2024 року ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.

У подальшому позивач звернулася до суду з даним позовом.

За правилами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ознака винності діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст. 9 КУпАП.

Згідно з приписами ст. 183 КУпАП завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Предметом оскарження в даній справі є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, що передбачено ст. 183 КУпАП, а саме - завідомо неправдивий виклик поліції.

Перевіряючи обґрунтованість посилання відповідача на встановлення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, слід зазначити, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, що містить об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Об`єктивна сторона за ст. 183 КУпАП виклик спецслужб ніби-то для допомоги, знаючи наперед, що в цьому немає ніякої необхідності. Дії, спрямовані на зрив нормальної роботи служб.

Суб`єктивна сторона правопорушення прямий умисел. Особа, повідомляючи інформацію спецслужбі, усвідомлює, що вона неправдива і бажає даремного виїзду поліцейських.

У відповідності до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для справи.

Згідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

У відповідності до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова про адміністративне правопорушення не може оцінюватися судом в розумінні ст. 73 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б її обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Але, в порушення зазначених вимог закону, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, що є порушенням вимог ст. 251 КУпАП.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано те, що позивач 13.04.2024 року о 15:46год. здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме: зателефонувала на спеціальну лінію «102». та повідомила, що син її ображає.

Суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

При цьому, слід зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З викладеного слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими, та, відповідно, такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що постанова ГБВ № 328622 від 13.04.2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, є протиправною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови ГБВ №328622 від 13 квітня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ст. 183 КУпАП в розмірі 850,00грн

Скасувати постанову ГБВ №328622 від 13 квітня 2024 року винесену інспектором поліції Відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області Неботовим Д.О. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ст. 183 КУпАП в розмірі 850,00грн.; справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду на протязі тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05.07.2024 року.

Суддя Є. С. Козирський