Справа № 160/9705/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 рокуСправа №160/9705/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2024р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати неправомірними дії відповідача в не зарахуванні позивачеві пільгового стажу за Списком №1 і №2 в період роботи з 23.07.2003р. по 28.12.2005р. та з 29.12.2010р. по 29.09.2011р. апаратником виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат";

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві до його пільгового період роботи апаратником виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" з 23.07.2003р. по 28.12.2005р. та з 29.12.2010р. по 29.09.2011р. та здійснити позивачеві перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 і №2 з 31.12.2023р., відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з дати виникнення права на призначення пенсії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з січня 2024 року він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте, при призначенні такої пенсії, пенсійний орган не зарахував до пільгового стажу позивача період його роботи в ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» тривалістю 3 роки 2 місяці 5 днів. На звернення позивача від 15.01.2024р., листом №9347-2463/П-01/8-0400/24 від 13.02.2024р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивач про те, що періоди роботи позивача з 23.07.2003 по 28.12.2005, з 29.12.2010 по 29.09.2011 не підтверджені атестацією робочих місць. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки атестація його робочого місця, а саме: професія апаратника виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» в період з 23.07.2003 року по 28.12.2005 року та з 29.12.2010 року по 29.09.2011 року була продовжена, а не проведена, що підтверджується відповідними листами Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на рішення Європейського Суду з прав людини та постанову Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою суду від 06.05.2024р. було відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.43).

29.05.2024р. через систему «Електронний суд», на виконання вимог вказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні адміністративного позову позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що в матеріалах пенсійної справи позивача наявні пільгові довідки від 02.01.2024 №17/227, №18/227, №19/227 за періоди роботи з 25.09.1995 по 31.12.2023, які видані Державним підприємством Східний гірничо-збагачувальний комбінат, згідно яких атестація робочих місць за умовами праці на підприємстві за зазначений період проведена згідно наказів від 23.07.1998 №228 (перша атестація), від 29.12.2005 №497, від 30.09.2011 №272, від 03.08.2016 №318, від 01.03.2018 №159, від 02.08.2021 № 303, тобто, періоди, які не підтверджені атестацією робочих місць наступні: з 23.07.2003 по 28.12.2005, з 29.12.2010 по 29.09.2011 (а.с.53-55).

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 05.07.2024р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

З 31.12.2023р. ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1, при цьому, до пільгового стажу позивача не було зараховано періоди його роботи з 23.07.2003р. по 28.12.2005р. та з 29.12.2010р. по 29.09.2011р., що підтверджується копіями пенсійного посвідчення, розрахунку стажу, наявними у справі (а.с.8,66-68) та не заперечується учасниками справи.

На звернення позивача від 15.01.2024р., листом №9347-2463/П-01/8-0400/24 від 13.02.2024р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивач про те, що періоди роботи позивача з 23.07.2003 по 28.12.2005, з 29.12.2010 по 29.09.2011 не підтверджені атестацією робочих місць, що підтверджується змістом паперової копії відповідного листа, наявної у справі (а.с.16-17).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача в не зарахуванні позивачеві пільгового стажу за Списком №1 і №2 в період роботи з 23.07.2003р. по 28.12.2005р. та з 29.12.2010р. по 29.09.2011р. апаратником виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", у зв`язку з чим позивач просить захистити його порушене право на належне пенсійне забезпечення шляхом визнання таких дій протиправними та зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до його пільгового період роботи апаратником виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" з 23.07.2003р. по 28.12.2005р. та з 29.12.2010р. по 29.09.2011р. та здійснити позивачеві перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 і №2 з 31.12.2023р., відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з дати виникнення права на призначення пенсії.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058) встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Пунктом 3 "Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005р., передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

При цьому, згідно п.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 Про затвердження порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що чоловіки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 (за Списком №1) після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, передбачених Списком №1, за умови повного робочого дня на відповідних роботах, але не менше 80% робочого часу, та за результатами атестації робочих місць, при цьому, за відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірні періоди з 23.07.2003р. по 28.12.2005р. та з 29.12.2010р. по 29.09.2011р. ОСОБА_1 працював апаратником виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", що підтверджується копіями трудової книжки позивача та довідки ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" №18/227 від 02.01.2024, наявними в матеріалах справи (а.с.9-11,18,76-88).

Вказаний період не було зараховано відповідачем при призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 до пільгового стажу останнього з підстав відсутності документів про атестацію робочих місць, що підтверджується копіями листа відповідача від 13.02.2024р. та розрахунку стажу, наявними у справі (а.с.16-17,66-68).

Так, відповідно до п. 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. № 442 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 6 Порядку №442 встановлено, що атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Згідно з п.10 Порядку № 442 результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Пунктом 4 Порядку № 442 передбачено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Так, Велика палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020р. сформулювала правовий висновок, згідно з яким, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Доказів того, що посада апаратник виробництва контактної сірчаної кислоти, яку займав позивач у спірні періоди, не належить до Списку №1 матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано.

Окрім того, судом враховується і те, що в матеріалах справи містяться копії листів Головного державного експерта області з умов праці, якими продовжено терміни дії атестацій робочих місць за умовами праці на ДП «СхідГЗК»: згідно наказу №228 від 23.07.1998р. для працівників дільниці з обслуговування сірчано-кислотної установки гідрометалургійного заводу СхідГЗК до 01.06.2004р.; згідно наказу №497 від 29.12.2005р. та №89 від 06.03.2006р. для працівників сірчанокислотного цеху спочатку до 30.06.2011р., а згодом до 01.10.2011р. (а.с.21-26).

Таким чином, позивач має право на зарахування періодів його роботи апаратником виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" з 23.07.2003р. по 28.12.2005р. та з 29.12.2010р. по 29.09.2011р. до пільгового стажу за Списком №1, у зв`язку з чим, пенсійним органом протиправно не було зараховано наведені періоди роботи позивача до пільгового стажу за Списком №1.

При цьому, слід зазначити, що наявність атестації робочого місця не може бути визначальною обставиною, яка обумовлює право позивача на пільгову пенсію, зважаючи на наявність записів у трудовій книжці, які підтверджують факт роботи позивача на посаді, яка передбачена Списком №1 та характер роботи, яка дає підстави для призначення пільгової пенсії.

Вказаний висновок узгоджується і з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у його постанові від 19.02.2020р. у справі №520/15025/16-а та Верховного Суду, викладеними у його постанові від 12.07.2019р. у справі №348/2182/16-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні періодів роботи позивача з 23.07.2003р. по 28.12.2005р. та з 29.12.2010р. по 29.09.2011р. апаратником виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" до пільгового стажу за Списком №1, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та з урахуванням правових позицій Верховного Суду, які наведені вище та не спростовані відповідачем жодними доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні періодів роботи позивача з 23.07.2003р. по 28.12.2005р. та з 29.12.2010р. по 29.09.2011р. апаратником виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" до пільгового стажу за Списком №1, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши у зарахуванні наведеного періоду до пільгового стажу по Списку №1, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши позивачеві у зарахуванні спірних періодів до пільгового стажу за Списком №1, порушив права позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні періодів роботи позивача з 23.07.2003р. по 28.12.2005р. та з 29.12.2010р. по 29.09.2011р. апаратником виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" до пільгового стажу за Списком №1, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у вказаній частині підлягають задоволенню частково, з урахуванням повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, підлягають і частковому задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоди роботи апаратником виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" з 23.07.2003р. по 28.12.2005р., з 29.12.2010р. по 29.09.2011р. та здійснити перерахунок пенсії з 31.12.2023р. з урахуванням виплачених сум, враховуючи те, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні такого стажу позивача та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоди роботи апаратником виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" з 23.07.2003р. по 28.12.2005р., з 29.12.2010р. по 29.09.2011р. та здійснити перерахунок пенсії з 31.12.2023р. з урахуванням виплачених сум, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині щодо зарахування спірних періодів роботи позивача до пільгового стажу по Списку №2, оскільки з аналізу вище досліджених судом наявних у справі документів вбачається, що у спірні періоди позивач працював на посаді, передбаченій саме Списком №1, а відповідно підстави для зарахування таких періодів до пільгового стажу позивача за Списком №2 у адміністративного суду відсутні.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем пропорційно задоволеним позовним вимогам згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 02.04.2024р. у розмірі 605,60 грн., виходячи із розрахунку: 1211,20 грн./2 (а.с.5,42).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні періодів роботи ОСОБА_1 з 23.07.2003р. по 28.12.2005р. та з 29.12.2010р. по 29.09.2011р. апаратником виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" до пільгового стажу за Списком №1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за Списком №1 періоди роботи апаратником виробництва контактної сірчаної кислоти дільниці основного виробництва сірчанокислотного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" з 23.07.2003р. по 28.12.2005р., з 29.12.2010р. по 29.09.2011р. та здійснити перерахунок пенсії з 31.12.2023р. з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять грн. 60 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва