Справа № 600/426/24-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/426/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О.П.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

03 липня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2024 року позивач, - ОСОБА_1 , звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області щодо відмови їй у виплаті недоотриманої, у зв`язку з смертю, пенсії її чоловіка ОСОБА_2 , згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у справі №600/2412/20-а.

Також, позивач просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області здійснити виплату їй недоотриманої, у зв`язку з смертю, пенсії її чоловіка ОСОБА_2 .

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.03.2024 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо невиплати ОСОБА_3 суми пенсії, недоотриманої у зв`язку зі смертю її чоловіком ОСОБА_2 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити виплату ОСОБА_1 суми пенсії, недоотриманої у зв`язку зі смертю її чоловіком ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у справі №600/2412/20-а, із врахування ухвали про виправлення описки від 11 лютого 2021 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років з 05 березня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 03 липня 2020 року № 11/98, обчисленої із застосуванням 70% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити з 05 березня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у довідці про розмір грошового забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 03 липня 2020 року № 11/98 (із врахуванням раніше виплачених сум), з урахуванням 100% суми підвищення пенсії. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснено перерахунок пенсії за вислугу років, призначену ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно Свідоцтва про смерть від 04 січня 2024 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25 січня 2024 року ОСОБА_1 , яка згідно Свідоцтва про шлюб від 08 серпня 1992 року НОМЕР_2 є дружиною ОСОБА_2 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою, в якій просила виплатити їй суми пенсії, недоотриманої її померлим чоловіком ОСОБА_2 на виконання судового рішення у справі №600/2412/20-а.

Листом від 26 січня 2024 року №2400-1703-8/4050 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача, що за життя ОСОБА_2 на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року по справі №600/2412/20-а проведено перерахунок пенсії. Різниця боргу пенсії, визначену відповідно до рішення суду включено до Реєстру рішень суду. Також у листі зазначено, що у випадку смерті стягувача щодо недоодержаних сум пенсії на виконання рішення суду до Реєстру (автоматизована база даних у підсистемі «реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України) вноситься інформація про особу, яка має право на отримання недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю стягувача та документи, що дають право на одержання недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю стягувача. Також, посилаючись на норми Кодексу адміністративного судочинства України, вказано про можливість заміни сторони виконавчого провадження.

Також Головним управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області надано розрахунок на доплату пенсії, відповідно до якого розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 становить 130005,27 грн.

Вважаючи протиправною указану відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що дружина померлого пенсіонера, яка належить до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або яка проживала разом із пенсіонером на день його смерті, має право на одержання саме суми пенсії, яка підлягала виплаті пенсіонеру і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю. При цьому суми пенсії виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 26 січня 2024 року №2400-1703-8/4050 вбачається, що пенсійний орган, фактично, не задовольнив поставлене ОСОБА_1 , як дружиною померлого пенсіонера, яка проживала разом з ним, питання виплати їй сум пенсії.

У цьому листі відсутній обґрунтований висновок про відмову у виплаті ОСОБА_1 нарахованих сум пенсії відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відсутнє і обґрунтування неможливості виплатити їй суми пенсії, які були нараховані та неодержані за життя її чоловіком, саме відповідно до приписів названої норми. Тобто, у наданому ОСОБА_1 листі пенсійним органом не вказано про безпідставність її вимог у заяві від 25 січня 2024 року.

Пенсійним органом не обґрунтована його позиція щодо невиплати позивачу як дружині померлого пенсіонера, яка проживала разом з ним, пенсії на підставі частини першої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У зв`язку з цим, суд першої інстанції зазначив, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Враховуючи викладене, перевіряючи оскаржувані позивачем дії (бездіяльність, рішення) суб`єкта владних повноважень на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при її допущенні (вчиненні, прийнятті) відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини, необґрунтовано та нерозсудливо, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямована ця бездіяльність (дія, рішення).

До того ж, аналіз змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 26 січня 2024 року №2400-1703-8/4050 свідчить, що ним лише надано інформацію щодо подальшого виконання судового рішення у справі №600/2412/20-а. Тобто, вказані листи носять інформаційний, роз`яснювальний характер.

Між тим, оскільки позивач не зверталася до відповідача із заявою щодо порядку виконання судового рішення у справі №600/2412/20-а, а просила виплатити їй нараховані суми пенсії, які залишилися недоодержаними чоловіком у зв`язку з його смертю, то відповідачем у вказаному листі передчасно надано заявниці роз`яснення щодо заміни сторони виконавчого провадження у названій справі. При цьому, не було наведено обґрунтованих підстав неможливості задовольнити заяву ОСОБА_4 про виплату їй сум пенсії відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

До того ж суд першої інстанції зауважив, що згідно усталеної позиції Верховного Суду, спірні правовідносини щодо отримання грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю не допускають правонаступництва, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для заміни сторони/стягувача у виконавчому провадженні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо розгляду заяви позивача про виплату їй нарахованих сум пенсії, які залишилися недоодержаними її чоловіком у зв`язку з його смертю.

Зважаючи на обставини цієї справи, суд першої інстанції встановив, що порушення права позивача на виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю її чоловіка сталося через нездійснення відповідачем такої виплати за відсутності визначених законодавством підстав, тобто, внаслідок його бездіяльності.

Зважаючи на викладене у своїй сукупності та керуючись принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 8 Конституції України, частина перша статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України), суд першої інстанції зауважив, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо невиплати позивачу суми пенсії, недоотриманої її покійним чоловіком ОСОБА_2 , із зобов`язанням відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 суми пенсії, недоотриманої у зв`язку зі смертю її чоловіком ОСОБА_2 .

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законом, що визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII.

Згідно з ст.61 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Абзацом 3 п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402, передбачено, що заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Відповідно до абз.1 п.2.26 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право на отримання пенсійних виплат спадкоємці (правонаступники) мають у випадку, якщо така виплата була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, однак померлим не отримана. Водночас суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 200/12094/18-а, зробив висновок щодо випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону № 1058-IV та частиною першою статті 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (частина друга статті 52 Закону №1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Таким чином, аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону № 2262-ХІІ.

Отже, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Вказаний підхід суду щодо застосування статті 61 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб підтверджено Верховним Судом у постанові від 16 травня 2023 у справі № 420/288/21.

Згідно свідоцтва про смерть від 04 січня 2024 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25 січня 2024 року ОСОБА_1 , яка згідно Свідоцтва про шлюб від 08 серпня 1992 року НОМЕР_2 є дружиною ОСОБА_2 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою, в якій просила виплатити їй суми пенсії, недоотриманої її померлим чоловіком ОСОБА_2 на виконання судового рішення у справі №600/2412/20-а.

Отже, позивачка як дружина ОСОБА_2 , відповідно до статті 61 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" має право на отримання недоодержаної останнього суми пенсії, а відповідач - обов`язок щодо її виплати.

Щодо доводів апелянта в частині звернення до суду із заявою про заміну стягувача належним правонаступником в межах справи №600/2412/20-а, колегія суддів зазначає, що дані доводи не знаходять свого підтвердження, оскільки позивач звернулася щодо виплати їй недоотриманої пенсії її померлого чоловіка відповідно до статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а не щодо виконання рішення суду у справі №600/2412/20-а.

Тобто, відповідач протиправно відмовив у виплаті позивачу пенсії нарахованої, але не виплаченої її померлому чоловіку, оскільки стаття 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" покладає на органи Пенсійного фонду України обов`язок із виплати суми пенсії, що підлягала виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю. В свою чергу, для належного захисту прав позивача, порушених вказаною відмовою, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області виплатити позивачу відповідно до статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", суму пенсії, що підлягала виплаті згідно з рішенням по справі №600/2412/20-а, та залишилася недоодержаною у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо задоволенні адміністративного позову в оскаржуваній частині.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.