Справа № 161/9748/24
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/9748/24
Провадження № 2-а/161/138/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Швед Н.В.

представника позивача Мельничука А.О.

представника відповідача Літвака О.І.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

22.05.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом на обґрунтування якого зазначила, що 09.05.2024 року старшим інспектором ВБДР УПП у Волинській області ДПП капітаном поліції Сотнійчуком О.І. було винесено щодо неї постанову серії БАД № 755793. Підставою винесення вищевказаної постанови, представником поліції було зазначено, що 09.05.2024 року вона при керуванні транспортним засобом ВMW Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також на транспортному засобі був відсутній розпізнавальний знак «обмеження максимальної швидкості», так як водій зі стажем керування менше 2 років, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 125 КУпАП. Із даною постановою вона не погоджується, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що вона не є власником транспортного засобу ВMW Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , а тому не могла розмістити на такому розпізнавальний знак «обмеження максимальної швидкості». У свою чергу, вона не здійснювала проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора, оскільки потрапила у ситуацію, яка врегульована п. п. 8.10, 8.11 ПДР. Враховуючи наведене, просить оскаржувану постанову визнати протиправною та скасувати її.

03.06.2024 року представником відповідача було подано відзив на вищевказану позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову зазначив, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП відбулось з повним дотриманням матеріальних норм та чинних норм процесуального законодавства. Вказує, що факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується належними доказами. У задоволенні позову просив відмовити.

У судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав із викладених у позові підстав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.05.2024 року ст. інспектором ВБДР УПП у Волинській області ДПП капітаном поліції Сотнічуком О.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 755793, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 510 грн.

Як вбачається зі змісту вищевказаної постанови, 09.05.2024 року о 10 год. 27 хв. за адресою а/д Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне» км. 92, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВMW Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила рух на заборонений сигнал світлофора червоного кольору, чим порушила вимоги п. 8.7.3 «е» ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також на транспортному засобу був відсутній розпізнавальний знак «Обмеження максимальної швидкості» для водіїв зі стажем керування до двох років, чим порушено п. 30.3 «и» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст. 125 КУпАП.

Відповідно до п. 8.7.3. «е» ПДР України, червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідальність настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 30.3 «и» ПДР України визначено, що на відповідних транспортних засобах установлюються такі розпізнавальні знаки «Обмеження максимальної швидкості» зображення дорожнього знака 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" із зазначенням дозволеної швидкості (діаметр знака не менше 160 мм, ширина кайми 1/10 діаметра). Знак розміщується (наноситься) ззаду ліворуч на механічних транспортних засобах, якими керують водії зі стажем до 2 років, великовагових та великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, у разі перевезення вантажним автомобілем пасажирів, а також у випадках, коли максимальна швидкість транспортного засобу згідно з його технічною характеристикою або окремими умовами руху, визначеними органами Національної поліції, нижча встановленої в пунктах 12.6 і 12.7 цих Правил.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 року по справі № 607/7987/17.

На переконання суду, дотримання процесуальних норм під час притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.

Так, до свого відзиву на позовну заяву представником відповідача було долучено відеозапис із відеореєстратора, встановленого у салоні службового автомобіля патрульної поліції та із нагрудної боді-камери патрульного поліцейського.

Вищевказані електронні докази в повній мірі підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також повне дотримання інспектором поліції норм процесуального права при винесенні оскаржуваної постанови.

У свою чергу, будь-які докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст. 125 КУпАП у матеріалах справи відсутні.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Вищенаведені обставини є достатньою підставою ставити під сумнів законність та обгрунтованість оскаржуваної постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП.

Варто зауважити, що санкція ст. 125 КУпАП передбачає виключно попередження, а тому застосоване до позивачки адміністративне стягнення на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 755793 від 09.05.2024 рок у вигляді накладення штрафу в розмірі 510 грн., зміні не підлягає.

З огляду на наведене, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до УПП у Волинській області ДПП про скасування постанови підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого інспектора ВБДР УПП у Волинській області ДПП капітана поліції Сотнійчука Олега Ігоровича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 755793 від 09.05.2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 125 КУпАП закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук