Справа № 320/30267/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Файдюка В.В., Безименної Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а також заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги, на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року (в частині відмови у відкритті провадження у справі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Конституційного Суду України, Конституційного Суду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року гр. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати противоправною бездіяльність посадових і службових осіб Секретаріату Конституційного Суду України щодо не розміщення на веб-сайті Конституційного Суду України Ухвали Другої колегії Другого сенату Конституційного Суду України № 150-2(11)/2022 від 19 жовтня 2022 року;

- зобов`язати Секретаріат Конституційному Суду України розмістити Ухвалу Другого сенату Конституційного Суду України № 150-2(11)/2022 від 19 жовтня 2022 року на веб-сайті Конституційного Суду України;

- встановити відсутність повноважень у посадових осіб Секретаріату Конституційного Суду України, які не є суддями Конституційного Суду України, всупереч Ухвали Великої палати Конституційного Суду України № 491-у/2022 від 06 вересня 2022 року передавати до патронатної служби судді Конституційного Суду України Василя Лемака судову справу № 3-65/2021(154/21);

- встановити відсутність повноважень у посадових осіб Секретаріату Конституційного Суду України, які не є суддями Конституційного Суду України, приймати рішення і залишати без розгляду подану суб`єктом права на конституційну скаргу заяву про винесення додаткової Ухвали Другого сенату Конституційного Суду України за прописаним у конституційній скарзі другим письмовим клопотанням про перевірку на відповідність Конституції України способу, в який в остаточному судовому рішенні витлумачена норма частини першої статті 400 Цивільного процесуального кодексу України;

- зобов`язати Конституційний Суд України перевірити прописаний у конституційній скарзі інтерес громадянина України ОСОБА_1 , який /інтерес/ полягає у виконанні обов`язку громадянина України сприяти Конституційному Суду України у забезпеченні верховенства Конституції України та поновлення дії принципу верховенства права в Україні на відповідність критеріям прописаним у рішенні Конституційного Суду України №18 - рп/2004, як законного інтересу і здійснити судовий захист такого законного інтересу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом гр. ОСОБА_1 до Конституційного Суду України про зобов`язання вчинити певні дії. Водночас, позовну заяву гр. ОСОБА_1 до Секретаріату Конституційного Суду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині відмови у відкритті провадження у справі у відповідній частині позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.1-5,т.2). Апелянт вважає вказану ухвалу суду такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, апелянт наголошує, що суд першої інстанції, керуючись положеннями пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов неправильного висновку про те, що Конституційний Суд України при здійсненні своїх повноважень, в межах Закону України «Про Конституційний Суд України» щодо розгляду конституційної скарги, не є суб`єктом владних повноважень, як наслідок, суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження у справі у відповідній частині позовних вимог, зазначивши, що спір щодо визнання незаконними та скасування дій, рішень або бездіяльності Конституційного Суду України не може розглядатися в судах.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року (в частині відмови у відкритті провадження у справі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Конституційного Суду України, Конституційного Суду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

12 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява від ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року (а.с.30-40,т.2).

У заяві ОСОБА_2 , зокрема просить:

- скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

- у порядку частини четвертої статті 7 КАС України звернутися до Верховного Суду як до суб`єкта права на конституційне подання щодо тлумачення великою палатою Конституційного Суду України статей 147, 151-1, 151-2 Конституції України та перевірки конституційності норм Закону України «Про Конституційний Суд України» (статей 55, 68, 92,)

- звернутися до Верховного Суду з поданням про звернення у порядку Протоколу № 16 до Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» до Європейського Суду щодо тлумачення статей 6, 13 Конвенції (щодо статусу Конституційного Суду України щодо ролі Конституційного суду України при використанні людиною ефективного правового захисту

- у порядку статті 249 КАС України з врахуванням частини четвертої ст. 382 КК України прийняти окрему ухвалу щодо реагування на невиконання посадовими і службовими особами Конституційного Суду України рішень Конституційного Суду України.

Заявник зазначає, що Конституційний Суду України в умовах, коли не виконуються рішення Конституційного Суду України та Конституційний Суд України відмовляється здійснювати контроль за виконанням своїх рішень, тому адміністративний суд має зобов`язати орган створений у державі виконувати рішення Конституційного Суду України і здійснювати контроль за виконанням своїх рішень.

13 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник Конституційний Суду України просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції (а.с.75-80,т.2).

Відповідач в обґрунтування своїх доводів, зокрема, зазначає, що позивач, не погоджуючись із Ухвалою Другого сенату Конституційного Суду України про відмову у відкритті конституційного провадження за результатами розгляду конституційної скарги ОСОБА_1 від 10 травня 2023 року № 36-у(ІІ)/2023 (яка є остаточною), безпідставно намагається оскаржити процесуальні дії Конституційного Суду України і зобов`язати його вчинити такі дії в судах системи судоустрою.

Також представник Конституційний Суду України зазначає, що дії Секретаріату Конституційного Суду України та Конституційного Суду України при розгляді конституційної скарги ОСОБА_1 та винесення 10 травня 2023 року Ухвали № 36-у(ІІ)/2023 про відмову у відкритті конституційного провадження не є здійсненням відповідачами публічно-владних управлінських функцій, а зобов`язати адміністративним судом відповідачів у цій справі здійснити певні процесуальні дії в межах конституційного провадження на користь позивача, які не передбачені Законом України «Про Конституційний Суд України» у правовій державі неможливо, отже не повинні розглядатися адміністративними судами в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року (в частині відмови у відкритті провадження у справі) у справі № 320/30267/23.

19 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява від ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року (а.с.182-188,т.2).

У заяві ОСОБА_3 , зокрема просить:

- скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

- у порядку частини четвертої статті 7 КАС України звернутися до Верховного Суду як до суб`єкта права на конституційне подання щодо тлумачення великою палатою Конституційного Суду України статей 147, 151-1, 151-2 Конституції України та перевірки конституційності норм Закону України «Про Конституційний Суд України» (статей 55, 68, 92,);

- звернутися до Верховного Суду з поданням про звернення у порядку Протоколу № 16 до Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» до Європейського Суду щодо тлумачення статей 6, 13 Конвенції (щодо статусу Конституційного Суду України щодо ролі Конституційного суду України при використанні людиною ефективного правового захисту;

- у порядку статті 249 КАС України з врахуванням частини четвертої ст. 382 КК України прийняти окрему ухвалу щодо реагування на невиконання посадовими і службовими особами Конституційного Суду України рішень Конституційного Суду України.

Заявник зазначає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає завданню адміністративного судочинства та дозволяє будь-кому не виконувати рішення Конституційного Суду України. На переконання заявника, залишення судом апеляційної інстанції вказаної ухвали без змін, дасть можливість не контролювати виконання рішень Конституційного Суду України, що буде прямим та наявним порушенням дії принципу верховенства права в Україні.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року (в частині відмови у відкритті провадження у справі) у справі № 320/30267/23.

21 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання позивача, в якому останній просив:

у порядку статті 249 КАС України прийняти окрему ухвалу щодо проведення перевірки Постійною комісією Конституційного Суду України з питань регламенту та етики стосовно наявності або відсутності реального та/або потенційного конфлікту інтересів у судді Конституційного Суду України ОСОБА_4 викладені у звернені ОСОБА_1 (яке викладено у самому тексті клопотання про постановлення окремої ухвали);

направити Заяви /звернення/ ОСОБА_1 Постійній комісії Конституційного Суду України з питань регламенту та етики, представнику Президента України у Конституційному Суді України, представнику Верховної Ради України у Конституційному Суді України, Пленуму Верховного Суду, Ради суддів України;

звернутися до Ради суддів України та або до інших державних органів про перевірку наявності або відсутності конфлікту інтересів який виник після 27 квітня 2010 року у народного депутата України 6 скликання ОСОБА_4 (а.с.228-238,т.2).

26 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_2 про прийняття адміністративним судом апеляційної інстанції окремої ухвали про направлення заяви ОСОБА_1 , яка місить обставини, що можуть свідчити про наявність реального та/або потенційного конфлікту інтересів у особи, яка видала довіреність на представництво відповідачів у справі № 320/30267/23 - для направлення цього повідомлення (заяви вписаної у клопотанні ОСОБА_1 повідомлення з прийняттям доводів ОСОБА_2 та доказів та підстав звільнення від доказування) з направленням окремої ухвали до:

- Постійної комісії Конституційного Суду України з питань регламенту та етики заяви ОСОБА_1 з повідомленнями про обставини що можуть свідчити про наявність реального і потенційного конфлікту інтересів у особи яка видала довіреність на представника Конституційного Суду України (особа, що видала Довіреність - виконуючий обов`язки Голови Конституційного Суду України ОСОБА_4);

- Ради суддів України щодо особи, яка 27 квітня 2010 року мала статус народного депутата України - ОСОБА_4 , який своєю противоправною бездіяльністю перешкоджав виконанню рішення Конституційного Суду України № 11-рп/1998 від 07 липня 1998 року, що призвело до тяжких наслідків;

- Верховного Суду щодо звернення належного суб`єкта права на конституційне подання з клопотанням до Конституційного Суду України перевірки на відповідність Конституції України частини другої та частини третьої статті 60 Закону України «Про Конституційний Суд України» (а.с.1-10,т.3).

28 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_3 про прийняття адміністративним судом апеляційної інстанції окремої ухвали щодо направлення для перевірки наявності реального та/або потенційного конфлікту інтересів у особи, яка видала довіреність на представництво відповідачів у справі № 320/30267/23, на підставі наведених у заяві ОСОБА_1 обставин і фактів, з урахуванням доводів ОСОБА_3 , доказів або підстав звільнення від доказування та направлення цієї окремої ухвали до:

Постійної комісії з питань регламенту та етики Конституційного Суду України;

Ради суддів України;

Верховного Суду, разом з заявою ОСОБА_1 (а.с.81-87, т.3).

11 січня 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява позивача про повідомлення про розвиток подій та прийняті юридично значимі рішення, про виправлення описок в частині зазначення правильної назви Постійної комісії з питань регламенту та етики Конституційного Суду України з клопотанням до адміністративних судів, куди подані позовні заяви та апеляційна скарга (окремо від рішення суду), з наданням до суду доводів на підтримку раніше заявлених клопотань в умовах відсутності реагування Конституційного Суду України на ці заявлені клопотання (а.с.156-164,т.3).

13 лютого 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява позивача про розвиток подій та прийняті юридично значимі рішення з потворним наполегливим клопотання про прийняття судових рішень на підставі частини четвертої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України та про використання позивачем норми частини першої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» з наступним використанням людиною і громадянином норми статті 19 Загальної Декларації прав людини (а.с.219-226,т.3).

Після надходження матеріалів адміністративної справи ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 19 червня 2024 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2024 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

13 червня 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява позивача про прийняття судом окремої ухвали у зв`язку із зловживанням з боку відповідачів процесуальними правами щодо введення суду в оману та маніпулювання нормами права (а.с.37-46,т.4).

13 червня 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_3 про виклик його в якості свідка (а.с.61-62, т.4).

01 липня 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання позивача про долучення доказів у справі.

Що стосується клопотань ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про прийняття окремих ухвал, колегія суддів зазначає таке.

Стаття 249 КАС України встановлює, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

З аналізу вказаного вище законодавства вбачається, що окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.

За цих обставин слід зазначити, що суд має право, а не зобов`язаний постановити окрему ухвалу. Проте, враховуючи особливий статус суду в системі органів, що забезпечують правовий порядок, суд зобов`язаний реагувати на випадки очевидних, умисних або системних порушень закону.

Підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час саме судового розгляду конкретної справи встановлено певне правопорушення.

Аналізуючи викладене, обов`язковими умовами для винесення окремої ухвали є порушення закону чи іншого нормативно-правового акту із чітким зазначенням такої норми та обґрунтування, у чому саме полягає таке порушення.

Отже, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Що стосується клопотання позивача про постановлення окремої ухвали щодо проведення перевірки Постійною комісією з питань регламенту та етики Конституційного Суду України стосовно наявності або відсутності реального та/або потенційного конфлікту інтересів у судді Конституційного Суду України ОСОБА_4 викладені у звернені ОСОБА_1 (яке викладено у самому тексті клопотання про постановлення окремої ухвали), то воно обґрунтовано тим, що в діях та противоправної бездіяльності службової особи народного депутата України 6 скликання ОСОБА_4 є ознаки злочину (кримінального правопорушення), передбачені частиною другої статті 382 Кримінального кодексу України (невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню службовою особою), перешкоджання у виконанні рішення Конституційного Суду України № 11-рп/1998, що призвело до тяжких наслідків - втрати територіальної цілісності держави Україна. Однак у цьому судовому провадженні суд не досліджував дотримання вимог законів чи інших нормативно-правових актів народним депутатом України 6 скликання ОСОБА_4 , тому порушень, про які зазначає позивач, колегія суддів не встановила. Предметом апеляційного перегляду у цій справі була ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у відкритті провадження у справі в частині зобов`язання Конституційного Суду України вчинити певні дії. Більше того, такі доводи заявника не відповідають закріпленій КАС України меті ухвалення окремої ухвали.

Щодо клопотання позивача про постановлення окремої ухвали у зв`язку із зловживанням з боку відповідачів процесуальними правами стосовно введення суду в оману та маніпулювання нормами права, то вказане клопотання обґрунтовано тим, що Конституційний Суд України у відзиві на апеляційну скаргу зазначив недостовірну інформацію, зокрема, те, що позивач подавав до Київського окружного адміністративного суду аналогічну позовну заяву та те, що позивач, не погоджуючись із винесеною Конституційним Судом України ухвалою, намагається оскаржити її у судах загальної юрисдикції. Проте, колегія суддів не встановила порушень, про які зазначає позивач, адже згідно з положеннями ст. 44, 304 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки подавати, зокрема, відзив на апеляційну скаргу, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти доводів і міркувань інших осіб. Крім того, колегія суддів вважає такі доводи заявника безпідставними та такими, що не відповідають закріпленій КАС України меті ухвалення окремої ухвали.

Щодо клопотань ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , викладених у заявах про приєднання до апеляційної скарги, про прийняття окремих ухвал у порядку статті 249 КАС України, з врахуванням частини четвертої ст. 382 КК України (умисне невиконання службовою особою рішення Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України та умисне недодержання нею висновку Конституційного Суду України), прийняти окрему ухвалу щодо реагування на невиконання посадовими і службовими особами Конституційного Суду України рішень Конституційного Суду України, то ці клопотання мотивовані, зокрема, тим, що Конституційний Суд України не здійснює контроль за виконанням своїх судових рішень, а також не розглянув відповідні клопотання позивача, які подавались разом з конституційною скаргою. Разом з тим, колегія суддів вважає таке клопотання передчасним, оскільки під час розгляду апеляційної скарги позивача у цій справі Суд переглядав у апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, яка постановлена на стадії відкриття провадження у справі, тобто питання по суті спору, зокрема, щодо порушення законності з боку відповідача, не досліджувалось.

Щодо клопотань ОСОБА_3 та ОСОБА_2 постановити окрему ухвалу про проведення перевірки щодо наявності реального та/або потенційного конфлікту інтересів у особи, яка видала довіреність на представництво відповідачів у справі № 320/30267/23 та направлення цієї ухвали до Постійної комісії з питань регламенту та етики Конституційного Суду України, Ради суддів України та Верховного Суду, то це клопотання обґрунтовано, зокрема, тим, що представник Конституційного Суду України - Гребінник Юрій Леонідович, якому довіреність видав на представництво суддя Конституційного Суду України ОСОБА_4 виступає проти того, щоб Конституційний Суд України здійснював контроль за виконанням своїх актів, рішень і Ухвал. Однак окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення, а не для направлення для проведення будь-якої перевірки, тобто такі доводи заявника не відповідають закріпленій КАС України меті ухвалення окремої ухвали.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19 зазначила про те, що «вирішення питання щодо наявності правових підстав для постановлення окремої ухвали здійснюється виключно з ініціативи суду, а не за клопотанням сторони, хоч повідомлена інформація й може бути прийнята до уваги. Отже, повідомлення учасником справи інформації про допущені, на його думку, судом попередньої інстанції порушення під час розгляду справи, які, як він вважає, могли стати підставою для постановлення окремої ухвали відповідно до частини восьмої статті 249 КАС, не є клопотанням учасника справи в розумінні частини другої статті 321 КАС».

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, та, відповідно, постановлення окремих ухвал відносно відповідача.

Щодо клопотання позивача про необхідність звернутися до Ради суддів України та або до інших державних органів про перевірку наявності або відсутності конфлікту інтересів який виник після 27 квітня 2010 року у народного депутата України 6 скликання ОСОБА_4 , то колегія суддів вважає таке клопотання безпідставним, оскільки вирішення такого питання виходить за межі процедурних питань, пов`язаних з розглядом справи, та не належить до повноважень суду апеляційної інстанції, які передбачені ст. 315 КАС України. Також не передбачено вирішення такого питання положеннями статті 27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (повноваження апеляційного суду).

Щодо заявлених у заявах про приєднання до апеляційної скарги клопотань ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про звернення у порядку частини четвертої статті 7 КАС України до Верховного Суду як до суб`єкта права на конституційне подання щодо тлумачення великою палатою Конституційного Суду України статей 147, 151-1, 151-2 Конституції України та перевірки конституційності норм Закону України «Про Конституційний Суд України» (статей 55, 68, 92,), то колегія суддів вважає його передчасним, з огляду на таке.

Згідно з положеннями частини 4 статті 7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Однак, як зазначалось, предметом апеляційного розгляду у цій справи є ухвала, якою відмовлено у відкритті провадження у справі у відповідній частині, тобто рішення суду по суті заявлених позовних вимог не приймалось, тому підстави для звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта відсутні.

Щодо клопотань ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про звернення до Верховного Суду з поданням про звернення у порядку Протоколу № 16 до Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» до Європейського Суду щодо тлумачення статей 6, 13 Конвенції (щодо статусу Конституційного Суду України щодо ролі Конституційного суду України при використанні людиною ефективного правового захисту, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 16 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який Верховна Рада України ратифікувала Законом від 5 жовтня 2017 року №2156-VIII, вищі судові установи Високої Договірної Сторони, як визначено відповідно до статті 10, можуть звертатися до Суду щодо надання консультативних висновків з принципових питань, які стосуються тлумачення або застосування прав і свобод, визначених Конвенцією або протоколами до неї.

Суд та судова установа, яка звертається із запитом, може отримати консультативний висновок лише у тому випадку, якщо справа перебуває у його провадженні.

Суд та судова установа, яка звертається із запитом, зазначає причини свого запиту і надає інформацію щодо відповідних юридичних та фактичних обставин справи, яка перебуває у провадженні.

За змістом пункту 2 Закону України від 5 жовтня 2017 року № 2156-VIII «Про ратифікацію Протоколів № 15 і № 16 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод» найвищим судом, визначеним для цілей пункту 1 статті 1 цього Протоколу, є Верховний Суд.

Оскільки звернення до Європейського суду з прав людини із запитом про надання консультативного висновку є повноваженням виключно Верховного Суду по справам, які перебувають у нього в провадженні, то вирішення даного питання можливе саме у випадку прийняття до провадження даної справи Верховним Судом.

Враховуючи, що ця справа на теперішній час перебуває у провадженні Шостого апеляційного адміністративного суду та відсутність повноважень у останнього здійснення відповідної процесуальної дії, то вказане клопотання є необґрунтованим.

Щодо заяви ОСОБА_3 про виклик його в якості свідка, колегія суддів таке.

Відповідно до статті 72 КАС України вбачається, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 Кодексу адміністративного судочинства України, як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі. Свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або учасників справи. Учасник справи, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинен зазначити його ім`я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання.

Частиною 1 ст. 91 КАС України передбачено, що показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Дослідивши клопотання ОСОБА_3 про виклик свідків, колегія суддів дійшла висновку щодо відмови у задоволенні вказаного клопотання, оскільки в цьому випадку не є нагальною потребою, а також пояснення свідків не є єдиним джерелом доказів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2024 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Позивач та особи, які приєднались до його апеляційної скарги, у судовому засіданні, яке відбулось 19 червня 2024 року у режимі відеоконференції, надали пояснення по суті доводів апеляційної скарги.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти аргументів позивача та осіб, які приєднались до апеляційної скарги.

Протокольною ухвалою в судовому засіданні оголошено перерву до 03 липня 2024 року.

03 липня 2024 року у судовому засіданні позивач у режимі відеоконференції надав пояснення по суті доводів апеляційної скарги. ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав аргументи позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти пояснень позивача та осіб, які приєднались до апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача та учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом гр. ОСОБА_1 до Конституційного Суду України за позовною вимогою про зобов`язання Конституційного Суду України перевірити прописаний у конституційній скарзі інтерес громадянина України ОСОБА_1 , який /інтерес/ полягає у виконанні обов`язку громадянина України сприяти Конституційному Суду України у забезпеченні верховенства Конституції України та поновлення дії принципу верховенства права в Україні на відповідність критеріям прописаним у рішенні Конституційного Суду України №18 - рп/2004, як законного інтересу і здійснити судовий захист такого законного інтересу.

Вказана ухвала мотивована тим, що Конституційний Суд України при здійсненні своїх повноважень в межах Закону України «Про Конституційний Суд України» щодо розгляду конституційної скарги не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а є спеціальним органом конституційної юрисдикції. Встановлена правова природа діяльності Конституційного Суду України унеможливлює здійснення судового розгляду спору щодо визнання незаконними та скасування його дій, рішень або бездіяльності, а тому вказаний позов не може розглядатися в судах.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом пунктів 1,2 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 7 статті 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Конституційний Суд України у пункті 4.2 Рішення від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року справа №280/1334/19 зазначила наступне: «…оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише в межах відповідної судової справи, у якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді)».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з позовом до Конституційного Суду України, гр. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, зокрема, просить зобов`язати Конституційний Суд України перевірити прописаний у конституційній скарзі інтерес громадянина України ОСОБА_1 , який /інтерес/ полягає у виконанні обов`язку громадянина України сприяти Конституційному Суду України у забезпеченні верховенства Конституції України та поновлення дії принципу верховенства права в Україні на відповідність критеріям прописаним у рішенні Конституційного Суду України №18 - рп/2004, як законного інтересу і здійснити судовий захист такого законного інтересу.

Також матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 20 квітня 2021 року звертався до Конституційного Суду України з конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів частини першої статті 400 Цивільного процесуального кодексу України.

Другий сенат Конституційного Суду України за результатами розгляду конституційної скарги ОСОБА_1 10 травня 2023 року постановив ухвалу № 36-у(ІІ)/2023 про відмову у відкритті конституційного провадження. Зазначена ухвала є остаточною.

За наслідками розгляду цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач, не погоджуючись із постановленою Конституційним Судом України ухвалою за результатами розгляду конституційної скарги позивача, намагається оскаржити процесуальні дії Конституційного Суду України і зобов`язати його вчинити такі дії в судах системи судоустрою України.

За приписами статті 147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Статтею 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII визначено, що Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про Конституційний Суд України" організація, повноваження та порядок діяльності Конституційного Суду України визначаються Конституцією України та цим Законом. Конституційний Суд України приймає акти, що регламентують організацію його внутрішньої роботи у відповідності з цим Законом.

В ухвалі Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року у справі № 640/10185/20 вказано наступне: «…що відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухваленого або вчиненого після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду».

Отже, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги стосуються вчинення (невчинення) судом передбачених процесуальним законом дій, у зв`язку з чим, такі дії не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого процесуальним законом.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що встановлена правова природа діяльності Конституційного Суду України унеможливлює здійснення судового розгляду спору щодо визнання незаконними та скасування його дій, рішень або бездіяльності, а тому, вказаний позов не може розглядатися в судах.

Крім того, Конституційний Суд України при здійсненні своїх повноважень в межах Закону України «Про Конституційний Суд України» щодо розгляду конституційної скарги не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а є спеціальним органом конституційної юрисдикції.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а тому не є підставою для скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі за позовом гр. ОСОБА_1 до Конституційного Суду України про зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а також заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги, на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року (в частині відмови у відкритті провадження у справі) - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року (в частині відмови у відкритті провадження у справі) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

В.В. Файдюк