Справа № 380/2606/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/2606/24 пров. № А/857/9877/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Носа С. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Львові суддею Карп`як О. О.) у справі № 380/2606/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач 2) та просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 10.01.2024 № 74 про відмову у призначенні їй пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ) призначити з моменту настання права на пенсію ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, зарахувавши при цьому до її страхового (загального) стажу період роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003 у Селянсько-фермерському господарстві ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що досягнувши пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), вона звернулася до Франківського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком. Проте рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 10.01.2024 № 74 їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу від 30 років. Вказаним рішенням пенсійного органу також не зараховано їй до страхового стажу періоди роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003 у зв`язку із відсутністю даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Вважала, що зазначене рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що наявність заборгованості підприємства по сплаті страхових внесків не може бути підставою для не зарахування їй до страхового стажу при призначенні пенсії особи періодів її роботи на такому підприємстві. Позивач вважала, що на час звернення із заявою про призначення пенсії вона досягла 60 років 03 місяців 8 днів, а відтак має достатній страховий стаж роботи, що дає їй право на призначення пенсії за віком.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 10.01.2024 № 74 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, період її роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003 у селянсько-фермерському господарстві ОСОБА_2 .

Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 05.01.2024 пенсію за віком у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції не враховує всіх обставин справи, прийняте з порушенням норм матеріального права. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до Закону № 1058 розмір пенсії за віком особи залежить від її страхового стажу та заробітної плати, а також показника середньої заробітної плати по країні, який відповідно до цього Закону, враховується для обчислення пенсії. Статтею 24 цього Закону визначено, що страховий стаж період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється в місяцях територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними що містяться в системі персоніфікованого обліку. Відтак, апелянт вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що включити до загального стажу роботи період діяльності з 03.01.2001 по 31.12.2003 неможливо, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні записи за цей період.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 (дата заповнення 28.06.1986) працювала:

- з 23.07.1986 по 01.03.1987 інженер-оператор в цеху кристалів ВО «Полярон»;

- з 01.03.1987 по 01.03.1988 інженер-технолог третьої категорії в цеху кристалів ВО «Полярон» (запис № 2);

- з 01.03.1988 по 31.12.1997 майстер в цеху кристалів ВО «Полярон»;

- з 04.03.1998 по 28.11.1998 перебувала на обліку в Галицькому районному центрі зайнятості та отримувала виплату по безробіттю;

- з 28.11.1998 по 30.12.2000 секретар-референт «Торірейд-Україна»;

- з 03.01.2001 по 31.05.2006 працівник тепличного господарства лаборант селянсько-фермерського господарства ОСОБА_2 ;

- з 01.06.2006 по 30.06.2007 комерційний директор ТзОВ ХВП «Сварог»;

- з 01.06.2010 по 29.12.2010 керівник інформаційного відділу Приватного підприємства «Рекрутингове агентство «Скорпіон»;

- з 01.12.2017 по 30.04.2021 секретар ТзОВ «Сварко Україна»;

- з 01.05.2021 по 31.03.2023 секретар Консорціуму «Інтелектуальні транспортні системи»;

- з 01.04.2023 по цей час секретар ТзОВ ХВП «Сварог».

Позивач звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою від 05.01.2024 про призначення їй пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 10.01.2024 року № 74 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу від 30 років.

Згідно вказаного рішення, страховий стаж особи становить: 27 років 0 місяців 25 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003, оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Позивач, вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним та таким, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення, звернулася з цим позовом до суду з метою його скасування та призначення їй пенсії за віком.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання страхувальником належним чином покладеного на нього Законом обов`язку по сплаті страхових внесків не може позбавити позивачку права на належне пенсійне забезпечення. В свою чергу, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення працівника права на призначення чи перерахунок пенсії.

При цьому, суд звернув увагу, що органи Пенсійного фонду України наділені повноваженнями проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати. Також суд вказав про те, що наявність сумнівів у відповідача 2 може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність в індивідуальних відомостях про застраховану особу інформації щодо сплати страхових внесків страхувальником у період роботи позивачки з 03.01.2001 по 31.12.2003 не є підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії періоду її роботи, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 № 1058-IV (далі -Закон № 1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-VI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону № 1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно записів № 10-11, які є в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , така у період з 03.01.2001 по 31.05.2006 була працівником тепличного господарства лаборантом селянсько-фермерського господарства Швеця П. Ю. (наказом № 2 від 03.01.2001 позивач прийнята на роботу та згідно наказу № 40 від 31.05.2006 позивачку звільнено).

Тобто, за вказаний період роботи (з 03.01.2001 по 31.05.2006) страхувальником ОСОБА_1 виступало саме селянсько-фермерське господарство ОСОБА_2 , на яке й покладався обов`язок щодо своєчасної сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим, суд зазначає, що обов`язок сплати страхових внесків по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частини шоста та дванадцята статті 20) та обов`язок сплати єдиного внеску по Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (пункт 10 частини першої статті 1, частини першої статті 4) покладений на страхувальників (підприємців-роботодавців), які є платниками таких внесків.

Виходячи з положень вказаних Законів найнятий працівник не є самостійним платником таких внесків.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Працівник же не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу заявника відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

У трудовій книжці позивача є відповідні записи про роботу у спірний період, тому ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження страхового (трудового) стажу.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 в справі № 482/434/17, від 01.03.2021 року у справі №423/757/17 та Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 в справі № 805/3362/17-а, які відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В свою чергу, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що наявність сумнівів у відповідача 2 може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, а відтак підставою для прийняття про відмову у призначенні пенсії.

Таким чином, періоди роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області протиправно відмовило у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу, а тому рішення ГУ ПФУ в Рівненській області № 74 від 10.01.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 в частині не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003 є протиправним та підлягає скасуванню.

Також належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоду її роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003 у селянсько-фермерському господарстві ОСОБА_2 та призначення ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановлено матеріалами справи, позивач досягла пенсійного віку (60 років) 27.09.2023, проте до ГУ ПФУ у Львівській області звернулася із заявою про призначення пенсії 05.01.2024.

А відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивач пропустила тримісячний строк звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, а тому пенсія ОСОБА_1 підлягає призначенню не з моменту досягнення пенсійного віку, а з моменту її звернення до пенсійного органу, тобто з 05.01.2024.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі № 380/2606/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
С. П. Нос