Справа № 320/17224/21
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

за участю секретаря: Чорної К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , що діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року (розглянута за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , що діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Яготинського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа - Центральне міжрегіональне Управління ДМС України у м. Києві та Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року, ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Яготинського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - відповідач), третя особа - Центральне міжрегіональне Управління ДМС України у м. Києві та Київській області та просить суд:

визнати протиправною бездіяльність щодо невиконання вимог Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2011 № 215, що полягає у відмові Яготинським РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийняти та розглянути належно оформлені документи для оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України за теритоіальним походженням;

зобов`язати прийняти у ОСОБА_1 та розглянути у порядку, передбаченого Законом України «Про громадянство України» та Порядку провадження заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2011 № 215, з урахуванням висновків викладених в судовому рішенні, документи на оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України за територіальним походженням.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що відповідачем було розглянуто пакет документів, що подано громадянкою Російської Федерації ОСОБА_1 , що діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 щодо надання громадянства України за територіальним походженням, однак їй було відмовлено, оскільки законодавство України не передбачає можливості подачі документів з питань набуття громадянства України особами, законність перебування на території яких підтверджується довідкою про звернення за захистом в Україні.

На думку позивача та її законного представника вказані підстави є безпідставними та не законними. Вважає, що жодним нормативно - правовим актом не передбачено заборони щодо звернення особи, які документовані довідкою про звернення за захистом в Україні не мають правових підстав для звернення із заявою про набуття громадянства України, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви від 08.06.2021.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, оскаржуване рішення - скасуванню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 26.06.2019 звернулася до ЦМУ ДМС із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

Заяву прийнято до розгляду позивача та документовано довідкою про звернення за захистом в Україні № 010440 та заведено особову справу № 2019КУ0149, рішення по даній справі не прийнято.

08.06.2021 позивач звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою (вх. № К-4866/6/8012-21) в якій просила прийняти пакет документів для набуття її дитиною громадянства України за територіальним походженням відпонідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянуто вказану заяву як звернення громадян про, що листом (вих. № К-4866/6/8012-21/80.3248/5027-21 від 16.06.2021) повідомлено позивача про те, що законодавством України не передбачено можливості подачі документів з питань громадянства України особами, законність перебування яких на території України підтверджується Довідкою про звернення за захистом в Україні.

Позивач не погодившись з вказаним листом Яготинського відділу ЦМУ ДМС звернулася до ЦМУ ДМС із скаргою.

За результатами розгляду скарги позивача, ЦМУ ДМС листом (вих.№ К-5651/6/8010-21/8010.4.1/5860-21 від 10.08.2021) повідомлено про відсутність порушень з боку Яготинського відділу ЦМУ ДМС під час процедури її звернення з питання оформлення набуття громадянства України її дитині.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулась з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі - Закон № 2235).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» вбачається, що громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 6 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 1 Конвенції про скорочення без громадянства Договірна Держава надає своє громадянство народженій на її території особі, яка в іншому разі була б апатридом. Таке громадянство надається: (а) при народженні, в силу закону або (Ь) при порушенні перед належним органом влади клопотання відповідною особою або від її імені в порядку, встановленому національним законодавством. За умови дотримання положень частини 2 цієї статті жодне подібне клопотання не може бути відхилене.

Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи.

Ці положення Конвенції про права дитини втілюють так званий принцип «найкращих інтересів дитини».

Комітетом ООН із прав дитини принцип «найкращих інтересів дитини» був розтлумачений у Зауваженні загального порядку № 14 (2013) «Про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів». Зокрема, Комітет акцентує увагу на тому, що призначенням концепції найкращих інтересів дитини є забезпечення повномасштабної та ефективної реалізації всіх прав, проголошених у Конвенції, усебічний розвиток дитини (п. 4 ), оцінка найкращих інтересів дитини в кожному окремому випадку при дотриманні балансу «усіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей» (п. 46). Визначення того, яке саме рішення буде прийнято в «найкращих інтересах дитини», має починатися з оцінки конкретних обставин, що роблять дитину унікальною. Це означає врахування судом одних та ігнорування інших елементів, а також впливає на те, яким чином вони будуть ураховані один щодо одного (п. 49).

Так, відповідно до положень ст. 2, п. 2 ст. 6, ч. 1, 5, 8 ст. 8, ч. 6 ст. 9 Закону № 2235 законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах:

єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України;

запобігання виникненню випадків без громадянства;

неможливості позбавлення громадянина України громадянства України;

визнання права громадянина України на зміну громадянства;

неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя;

рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України;

збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Громадянство України набувається, зокрема, за територіальним походженням.

Особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Разом з тим, Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок № 215), яким визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Так, відповідно до ч. 3 цієї статті Закону № 2235 дитина, яка народилася на території України після 24.08.1991 і не набула громадянство України та народженням та є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2021 позивач звернулась до Яготинського відділу ЦМУ ДМС із заявою в якій просила прийняти пакет документів для визнання її дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянкою України.

В додатку заяви містилися зазначені копії документів:

заява про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням;

копія свідоцтва про народження доньки серії НОМЕР_1 від 21.05.2019;

копія національного паспорту громадянина РФ та анкетні дані позивачки серії НОМЕР_2 з перекладом на українську мову;

копія Довідки про звернення за захистом в Україні № 010440;

копія розписки;

згода на обробку персональних даних;

зобов`язання припинити дитиною іноземне громадянство.

Як вбачається з заяви про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням повідомила про дитину необхідні відомості, а саме в графі «Запитання: № 8 Документи, які додаються до заяви» позивач зазначив, що: «всі необхідні документи».

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, визначається Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, що передбачено ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Пунктом 1 Порядку № 215 зазначено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи передбачені розділом II цього Порядку.

Відповідно до п. 43 Порядку № 215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням дитиною, яка народилася на території України після 24.08.1991 і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем (ч. 3 ст. 8 Закону № 2235), один із батьків дитини або інший законний представник подає документи, передбачені підпунктами «а» - «г» п. 39 цього Порядку, а також копію свідоцтва про народження дитини, а саме:

заяву про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням;

дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм) дитини;

заяву дитини віком від 14 до 18 років про згоду щодо набуття громадянства України;

один із таких документів: декларацію про відсутність у дитини іноземного громадянства - для дітей, які є особами без громадянства; зобов`язання припинити іноземне громадянство - для дітей, які є іноземцями.

Для дітей-іноземців, які є громадянами (підданими) кількох держав, - зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається для дітей, які є громадянами (підданими)/держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є діти, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України; декларацію про відмову дитини, якій надано в Україні статус біженця чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання дитині статусу біженця в Україні чи притулку в Україні, - для дітей-іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні; декларацію про відмову дитини, один із батьків якої або опікун чи піклувальник, що подав документи, є громадянином РФ і зазнав переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для дітей-іноземців, один із батьків яких або опікун чи піклувальник, що подав документи, є громадянином РФ і зазнав переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності; заяву про зміну громадянства - для дітей-іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України.

З матеріалів справи вбачається, що вказані у зазначених пунктах порядку документи були подані законним представником позивача до відповідача.

Водночас, відповідно до п. 5 Порядку № 215 під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.

Вказаний перелік документів не містить довідки про звернення за захистом в Україні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час подання документів до Яготинського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області законним представником позивача була подана довідка про звернення за захистом в Україні та копія паспортного документа іноземця, а також заява про можливість ознайомитися з її паспортним документом в ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Таким чином, у зв`язку із перебуванням паспортного документа законного представника позивача на збереженні у третьої особи, у підпорядкуванні якої знаходиться відповідач, законним представником фактично було пред`явлено відповідачу документ, що посвідчує її особу.

Колегія суддів зазначає, що позивач проживає в Україні на законних підставах, що підтверджується довідкою про звернення за захистом в Україні, яка, відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» є документом, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України

Відповідно до довідки про звернення за захистом на ім`я позивача, її місце перебування зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 . Згідно зі ст. З Закону України «Про свободу пересування», місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

Таким чином, законним представником були подані всі необхідні документи у встановленому законом порядку для оформлення набуття громадянства позивачем, а твердження відповідача про відсутність у законного представника підстав звертатися за оформленням набуття її дитиною громадянства України не відповідають дійсності.

Відповідно до п. 101 Порядку №215 територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо прийняття особи до громадянства України або виходу неповнолітньої особи з громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України.

Виходячи з аналізу викладеного та враховуючи той факт, що на момент звернення законного представника позивача до уповноваженого органу з заявою щодо оформлення набуття її донькою громадянства України її паспортний документ знаходився на збереженні у третьої особи, до якого територіально відноситься Яготинський районний відділ ДМС України, законний представник позивача подаючи відповідачу довідку про звернення за захистом в Україні як документ, що його замінює та посвідчує особу заявника, фактично було пред`явлено відповідачу документ, що посвідчує особу законного представника позивача, що в свою чергу відповідає вимогам чинного законодавства.

Тобто, всі перелічені п. 43. Порядку №215 документи були подані законним представником позивача 08 червня 2021 року до Яготинського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області у встановленому законом порядку, а тому у відповідача були відсутні правові підстави вчиняти оскаржувану бездіяльність.

Колегія суддів зазначає, що предметом цього спору є невиконання вимог Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2011 № 215, що полягає у відмові Яготинським РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийняти та розглянути належно оформлені документи для оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України за територіальним походженням.

Як вже зазначено вище та передбачено Порядком №215, подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України.

Водночас наголошує, що Яготинський відділ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не є юридичною та самостійною юридичною особою, яка вправі приймати безпосередньо рішення щодо відмови чи наданні погодження відповідно поданих заяв схожого типу та відповідно до Порядку №215, після їх прийняття зобов`язаний передати на розгляд для прийняття рішення до територіального органу Державної міграційної служби України та зазначає, що правовідносини, які виникли між сторонами цього спору, не можуть врегульовуватись Законом України "Про звернення громадян" ( далі - Закон №393/96-ВР), як на тому наполягає відповідач.

Так, за приписами ч.1 ст. 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. У статті 3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша).

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства (частина друга).

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (частина третя).

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (частина четверта).

Вивчивши заяву позивача від 08.06.2021, колегія суддів зазначає, що вона не підпадає під жодне вищенаведене визначення та не є зверненням в розумінні Закону №393/96-ВР з питань набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням, відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», а є заявою розгляд якої передбачено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2011 № 215, Законом України «Про громадянство України», що процедура розгляду такої зави повинна проводитись у відповідності до цих нормативних актів, а не у порядку, що передбачений Законом №393/96-ВР.

Відсутність належним чином оформленого рішення відповідного територіального органу Державної міграційної служби України свідчить, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, що свідчить про протиправні дії. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заява позивача від 08.06.2021 розглянута відповідачем не у відповідності по приписів Порядку №2015.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку щодо визнання протиправними дії Яготинського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області щодо невиконання вимог Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2011 № 215, Закону України «Про громадянство України» , що полягає у відмові Яготинським РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийняти та розглянути належно оформлені документи для оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України за територіальним походженням.

Колегія суддів зазначає, що оскільки заяви та інші документи з питань громадянства були подані законним представником в інтересах позивача з дотриманням вимог, встановлених законодавством України, дії відповідача у вигляді неприйняття документів для набуття позивачем громадянства України є порушенням Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2011 року № 215, а тому - протиправними.

З аналізу вищевикладених норм чинного законодавства, для оформлення набуття громадянства України батьки або один із батьків повинні надати копії документів.

Водночас, законодавством не передбачено обов`язку матері дитини, яка бажає отримати громадянство України, надавати оригінали таких документів, зокрема оригінал паспорту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у справі № 802/2417/17-а, яка не була врахована судом першої інстанції під час ухвалення Оскаржуваного рішення (у зазначеній справі до заяви про оформлення набуття особою громадянства України за народженням, позивач як батько дитини і заявник надав копію паспорта громадянина Італії НОМЕР З , копію свідоцтва про народження ОСОБА 2 серії НОМЕР_3 , які засвідчені підписом начальника Могилів-Подільського РВ УДМС у Вінницькій області і копію паспорта матері дитини ОСОБА_3 .

Отже, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що позивач подав заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням разом з усіма необхідними документами, які передбачені Порядком №215.)

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Викладе вище свідчить про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими, що є підставою для скасування Оскаржуваного рішення.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що на виконання вимог протокольної ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2024 року представником третьої особи надано додаткові документи та пояснення.

Так, відповідно до п.4.25 Положення про Яготинський районний відділ ЦМ УДМС у м. Києві та Київській області визначено, що останній здійснює у межах свої повноважень провадження з заявами з питань прийняття до громадянства України та припинення громадянства України, встановлення належності громадянства України, оформлення набуття громадянства України та їх скасування та подає відповідні документи до ЦМУ ДМС, а також забезпечує виконання рішень Президента України з питань громадянства.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку щодо зобов`язання прийняти Яготинський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області заяву та документи у ОСОБА_1 на оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України за територіальним походженням у порядку, передбаченого Законом України «Про громадянство України», Порядку провадження заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2011 № 215.

Частиною другою статті 6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 за заявою №31443/96 у справі «Броньовський проти Польщі» зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Постанови та рішення Суду служать не лише для вирішення тих справ, що передані до Суду, але й загалом задля роз`яснення, захисту і розвитку норм, встановлених Конвенцією, сприяючи тим самим дотриманню Державами зобов`язань, взятих ними як Договірними сторонами («Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), 1978 p., § 154 та «Єронович проти Латвії» (Jeronovics v. Latvia) [ВП], 2016 p., § 109).

Протокол № 15 до Конвенції включив принцип субсидіарності до Преамбули Конвенції. Цей принцип «покладає спільну відповідальність на Держави-учасниці та Суд» щодо захисту прав людини, і національні органи влади та суди повинні тлумачити і застосовувати національне законодавство таким чином, щоб забезпечити повну реалізацію прав і свобод, визначених у Конвенції та Протоколах до неї («Гженда проти Польщі».

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги спростовують правомірність висновків суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено за неповного з`ясування обставин справи та порушенням норм матеріального права, тому наявні підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , що діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задоволити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року - скасувати.

Адміністративний позов громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , що діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Яготинського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа - Центральне міжрегіональне Управління ДМС України у м. Києві та Київській області про зобов`язання вчинити певні дії - задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Яготинського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області щодо невиконання вимог Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2011 № 215, Закону України «Про громадянство України» , що полягає у відмові Яготинським РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийняти належно оформлені документи для оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України за теритоіальним походженням.

Зобов`язати прийняти Яготинський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області заяву та документи у ОСОБА_1 на оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України за територіальним походженням у порядку, передбаченого Законом України «Про громадянство України», Порядку провадження заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2011 № 215.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 04 липня 2024 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль