Справа № 300/1624/24
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2024 р. справа № 300/1624/24

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.02.2024 №004146/0901, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.02.2024 №004146/0901.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність і безпідставність організації перевірки позивача, яка проводилась 16.01.2024 за адресою: Івано-Франківський район, м. Галич, вул. Шевченка, 22, зокрема, на думку позивача, формулювання підстав перевірки у наказі не дає цілковите розуміння, що підставою перевірки є здійснення контролюючим органом функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, оскільки в наказі є також відсилання до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Також звернуто увагу, що перевірка за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії, не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій. Окрім цього, позивач вважає, що зі змісту самого акту перевірки, яким начебто встановлено порушення, не вбачається конкретного висвітлення обставин, що стали підставою для таких висновків, натомість акт перевірки містить виключно визначення із нормативних актів. З урахуванням цього, акт перевірки не може бути носієм доказової бази та використаний контролюючим органом для прийняття податкового повідомлення-рішення, оскільки відомості в ньому не підтверджено відповідними доказами документально. Також позивач зазначила, що для притягнення до відповідальності, передбаченої абзацом 7 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР, необхідним є встановлення факту оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), проте жодних доказів на підтвердження отриманої позивачем партії товару на суму 304 135,50 грн, контролюючим органом під час проведення фактичної перевірки не встановлено. Враховуючи вказане, ФОП ОСОБА_1 вважає, що відповідач безпідставно притягнув її до фінансової відповідальності.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

15.04.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління ДПС в Івано-Франківській області із викладеними запереченнями проти позову. Представник вказує про правомірність проведеної фактичної перевірки у позивача. Так, відмічено, що у випадку, якщо за наслідками податкової перевірки, контролюючим органом прийнято відповідні рішення, то наказ на проведення перевірку вичерпав свою дію застосуванням, а отже, не може бути предметом окремого судового позову. При цьому, для встановлення правомірності чи протиправності проведення спірної перевірки визначальними є обставини щодо пред`явлення, направлення або надіслання платнику податків (його посадовим чи службовим особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення, копії наказу та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. В даному випадку, як вказує представник відповідача, контролюючим органом дотримано вимоги Податкового кодексу України щодо умов допуску до проведення фактичної перевірки. Також наголошено, що акт (довідка) фактичної перевірки від 26.01.2024 №38/0 01/ містить перелік виявлених порушень, їх зміст та нормативне регулювання. Зокрема, при проведенні вказаної фактичної перевірки встановлено роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами фізичною особою-підприємцем - платником єдиного податку без отримання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, а саме: в період з 07.06.2023 по 09.01.2024 при здійсненні реалізації алкогольних напоїв на суму 156 537,00 грн та тютюнових виробів на суму 147 598,50 грн у позивача були відсутні ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а також тютюновими виробами, чим порушено п. 20 cт. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (надалі - Закон №481/95-ВР).

Представник відповідача звернула увагу, що відповідно до бази даних ГУ ДПС в Івано-Франківській області ФОП ОСОБА_1 не зверталася із заявою щодо видачі ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами за період з 07.06.2023 по 09.01.2024 та згідно Єдиного державного ліцензійного реєстру впродовж здійснення суб`єктом господарської діяльності такі ліцензії не видавались. Водночас, наголошено, що ФОП ОСОБА_1 у період з 07.06.2023 по 09.01.2024 перебувала на спрощеній системі оподаткування (II група, 20% до розміру мінімальної заробітної плати). При цьому, в силу припасів підпункту 291.5.1. пункту 291.5. статті 291 Податкового кодексу України, не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють, поряд з іншим, виробництво, експорт, імпорт, продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива, сидру, пері (без додання спирту) та столових вин).

Таким чином, враховуючи наведене, ГУ ДПС в Івано-Франківській області просить суд відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки, на думку відповідача, позивачем жодним чином не спростовано протиправність винесеного податкового повідомлення-рішення (а.с. 21-29).

Позивач правом подання відповіді на відзив не скористалась.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 , згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, знаходиться на спрощеній системі оподаткування та є платником, зокрема, єдиного податку другої групи, ставка 20% до розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 46).

Основним видом діяльності позивача є: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Інші види діяльності позивача:

47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах;

47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами;

68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;

47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах;

56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Свою підприємницьку діяльність позивач здійснює, зокрема у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на підставі наказу від 12.01.2024 №89-п (а.с. 32) та направлень від 12.01.2024 №155 та №156 (а.с. 33, 34) проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у якому здійснює господарську діяльність позивач.

За результатом перевірки контролюючим органом складено акт (довідку) фактичної перевірки від 25.01.2024 за №38/09-19-09-01/ (надалі - акт перевірки), зареєстрований в контролюючому органі 26.01.2024 за №1859/09-19-09-01/38/ (а.с. 36-39).

Зі змісту вказаного акту слідує, що відповідачем встановлено порушення позивачем вимог cт. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій в період з 07.06.2023 по 09.01.2024, зокрема позивачем реалізовано алкогольних напоїв на суму 156 537,00 грн та тютюнових виробів на суму 147 598,50 грн.

Примірник акта перевірки отримала продавець магазину ОСОБА_2 , про що зроблено підпис на примірнику акта (а.с. 39). Зауважень до акта перевірки не заявлено.

На підставі акту перевірки, відповідачем винесено оскаржене податкове повідомлення-рішення від 12.02.2024 №004146/0901, якими до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 608 271,00 грн (а.с. 43-44).

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулася з цим позов до суду.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до статті 244 КАС України, суд вирішуючи питання, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин та враховуючи період, в якому тривали спірні правовідносини, а також дати застосування фінансових санкцій зазначає, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми права, які діяли в часі на момент їх виникнення.

Предмет адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульований положеннями Податкового кодексу України та Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 за №481/95-ВР.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України).

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

У відповідності до пункту 80.1, підпунктів 80.2.2., 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.10. статті 80 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В відповідно з пунктом 86.5. статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

В даному випадку фактична перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, порядку здійснення розрахункових операцій, наявності ліцензій, інших документів проводилась на підставі направлень на перевірку від 12.01.2024 №155 та №156 (а.с. 33, 34) та наказу «Про проведення фактичної перевірки» від 12.01.2024 №89-п (а.с. 32), виданих Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області.

Як підставу, у вказаних направленнях на перевірку та наказі «Про проведення фактичної перевірки», Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області визначено підпункти 80.2.2., 80.2.5., 80.2.7. пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Разом з цим, позивач вказує на порушення контролюючим органом організації і проведення фактичної перевірки, оскільки, на його думку, не було конкретних правових підстав (обставин), які зумовили призначення цієї перевірки, з посилання на згадані норми.

Позивачем серед інших доводів щодо протиправності оскарженого податкового повідомлення-рішення також звертається увага суду на незаконні, на його думку, дії податкового органу при організації і проведенні перевірки, що виключає правомірність прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення. Однак, одночасно позивачем така підстава не визначена як самостійний предмет позову, а саме визнання протиправним та скасування наказу про проведення фактичної перевірки чи визнання дій протиправними.

Враховуючи викладене, суд вважає доцільним надати оцінку аргументам позивача про наявність таких порушень при проведенні перевірки, при вирішенні вимог про правомірність прийнятих за її результатами податкових повідомлень-рішень.

Отже, за результатами дослідження змісту наказу та направлень на перевірку, судом уже встановлено, що правовою підставою для проведення перевірки слугували підпункти 80.2.2., 80.2.5., 80.2.7. пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що підстави проведення фактичної перевірки можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо, а саме:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами - лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

У даному випадку, достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі №140/14625/20, від 10.04.2020 у справі №815/1978/18, від 05.11.2018 у справі №803/988/17, від 20.03.2018 у справі №820/4766/17 і від 22.05.2018 у справі №810/1394/16.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Таким чином, доводи позивача з приводу відсутності юридичних підстав для проведення фактичної перевірки суд вважає безпідставними та не обґрунтованими.

Як свідчать матеріали справи, направлення на перевірку містять належні відомості, передбачені Податковим кодексом України, зокрема, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та дані про суб`єкта (найменування суб`єкта господарювання, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), а також підстави.

Вищевказані направлення разом із службовими посвідченнями перевіряючих осіб вручені присутній в об`єкті перевірки відповідальній (уповноваженій) особі позивача, а саме: ОСОБА_3 (продавець магазину), яка своїм підписом на таких направленнях підтвердила вручення (а.с. 33, 34).

З приводу правомірності прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 12.02.2024 №004146/0901, якими до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 608 271,00 грн за порушення вимог статті 15 Закону №265/95-ВР (роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій), суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів від 19.12.1995 №481/95-ВР.

Згідно зі статтею 1 Закону №481/95-ВР, ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта підприємницької діяльності на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до частини 14 статті 15 Закону №481/95-ВР, роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до частини 20 статті 15 Закону №481/95-ВР ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.

Суд зазначає, що в даних правовідносинах, зокрема при здійсненні відповідачем перевірки, відповідальній (уповноваженій) особі позивача, а саме ОСОБА_3 (продавець магазину), окрім направлень на перевірку і наказу про проведення перевірки пред`являлась вимога про надання документів, зокрема ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним (а.с. 35).

Проте, як свідчать матеріали справи, відповідні ліцензії не надавались перевіряючим особам при здійсненні фактичної перевірки та такі відсутні у позивача, що підтверджується листом-відповіддю Управління контролю за підакцизними товарами №195/09-19-09-02-09 від 12.04.2024, в якому наголошено, що ФОП ОСОБА_1 не зверталася із заявою щодо видачі ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами за період з 07.06.2023 по 09.01.2024 та згідно Єдиного державного ліцензійного реєстру впродовж здійснення суб`єктом господарської діяльності такі ліцензії не видавались (а.с. 189).

Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_1 , у відповідності до вимог Закону №481/95-ВР, не має право здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Більше того, як вірно зазначив представник відповідача, в силу приписів підпункту 291.5.1. пункту 291.5. статті 291 Податкового кодексу України, не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють, поряд з іншим, виробництво, експорт. імпорт, продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива, сидру, пері (без додання спирту) та столових вин).

В свою чергу, згідно з п. 215.1 ст. 215 ПК України, до підакцизних товарів належать, серед іншого, алкогольні напої, пиво, тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну.

Відповідно до ст. 1 Закону № 481/95-ВР, тютюнові вироби - сигарети з фільтром або без фільтру, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання чи жування.

Отже, фізичні особи-підприємці, які здійснюють продаж підакцизних товарів, зокрема і тютюну, не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп, оскільки така діяльність може здійснюватися на загальній системі оподаткування, за умови отримання ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами та реєстрації суб`єкта господарювання платником акцизного податку.

Тобто в даному випадку, позивач, перебуваючи з 01.06.2023 на спрощеній системі оподаткування (II група, ставка - 20%) (а.с. 46), фактично і не могла отримати ліцензію на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Поряд з цим, як встановлено судом згідно наявних у матеріалах справи документів, позивачем, всупереч вимогам законодавства, здійснено роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Зокрема, при проведенні фактичної перевіри контролюючим органом здійснено контрольну закупку на загальну суму 137,00 грн, а саме: сигарет LM Loft Sea Blue та горілки «Наша Марка» об`ємом 0,25 л, що підтверджується фіскальним чеком, який видано контролюючому органу (а.с.41), а також письмовими поясненнями продавця ОСОБА_3 (а.с. 10-41).

Водночас, згідно електронних копій розрахункових документів РРО з ФН та відомостей з системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій контролюючим органом встановлено реалізацію позивачем в період з 07.06.2023 по 09.01.2024 алкогольних напоїв на суму 156 537,00 грн. та тютюнових виробів на суму 147 598,50 грн (а.с. 47-188).

Враховуючи встановлені обставини справи та подані докази, суд дійшов висновку, що відповідачем належними та достатніми доказами доведено факт торгівлі позивачем алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій.

Натомість, позивачем не надано жодного належного доказу та не наведено жодного обґрунтування стосовно спростування реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів без відповідних ліцензій.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону №481/95-ВР, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального, тютюнової сировини посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17 000 грн.

Враховуючи те, що контролюючим органом встановлено реалізацію позивачем в період з 07.06.2023 по 09.01.2024 алкогольних напоїв та тютюнових виробів на загальну суму 304 135,50 грн без наявності ліцензій, то відповідно, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для притягнення позивача до відповідальності згідно вимог ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», внаслідок чого відповідачем правомірно накладено штраф на ОСОБА_1 у розмірі 608 271,00 грн згідно спірного податкового повідомлення-рішення.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача є правомірним, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для його скасування.

За встановлених в ході розгляду справи обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.02.2024 №004146/0901 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Позивачу та відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.