Справа № 500/2383/24
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2383/24

02 липня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області за №24 від 27.03.2024 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до його страхового стажу періодів роботи в колгоспі "Маяк" та здійснення підприємницької діяльності;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі "Маяк" із 01.01.1985 по 01.11.1992, період здійснення підприємницької діяльності із 07.08.1995 по 29.09.2000.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.03.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №24 від 27.03.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Проте до страхового стажу позивачу віднесено не всі періоди, зокрема, періоди роботи в колгоспі "Маяк" з 01.01.1985 по 01.11.1992 та період здійснення підприємницької діяльності із 07.08.1995 по 29.09.2000.

Беручи до уваги те, що період роботи в колгоспі "Маяк" не вказаний у трудовій книжці позивача, для підтвердження трудового стажу він надав архівну довідку яка є достатніми доказом для визначення страхового стажу але відповідачами вона відхилена через наявність скорочення ініціалів позивача, допущені працедавцем. Недоліки записів у бухгалтерських документах, а у послідуючому і виданих на підставі них архівних довідках, не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у довідці. Крім цього, за час здійснення підприємницької діяльності упродовж із 07.08.1995 по 29.09.2000, позивач щомісячно сплачував внески (збори) на обов`язкове пенсійне страхування у розмірі не меншому за мінімальний і як вбачається із архівних довідок, на день зняття позивача із обліку платника податків, заборгованості зі сплати збору на обов`язкове пенсійне страхування в нього не було.

Вважаючи бездіяльність відповідачів, яка виразилась у безпідставній відмові у зарахуванні до страхового стажу позивача конкретних періодів трудової діяльності, які можуть надавати йому право на одержання соціальної допомоги до призначення пенсії за віком, протиправною, слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 23.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача і долучені до заяви документи, та прийнято рішення від 27.03.2024 № 24 про відмову у призначенні пенсії на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача становить 7 років 05 місяців 28 днів, стаж для визначення права на призначення пенсії становить 31 рік. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки №415 від 01.03.2018 за період з 1985 по 1992 в колгоспі "Маяк", оскільки в довідці "по батькові" заявника зазначено скорочено.

До страхового стажу не зараховано періоди підприємницької діяльності з 07.08.1995 по 29.09.2000. Ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку за період з 01.01.1998 по 30.06.2000 зараховується до страхового стажу за умови підтвердження довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності. При цьому у довідці має бути зазначено систему оподаткування на якій здійснювалася підприємницька діяльність у вказаний період. Надання органами Пенсійного фонду довідок (виписок, інформації) про сплату страхових внесків, чинним законодавством не передбачена. Позивачем до заяви про призначення пенсії за спірний період здійснення підприємницької діяльності не надавалось жодних доказів здійснення сплати внесків до Пенсійного фонду.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що рішенням від 27.03.2023 № 24 Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Розглянувши подані документи на момент звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 страховий стаж позивача склав 07 років 05 місяців 28 днів, що є меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за віком підстав немає. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи згідно довідки №415 від 01.03.2018 за період з 1985 по 1992 в колгоспі "Маяк", оскільки в довідці "по батькові" позивача зазначено скорочено. З огляду на зазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення при відмовлені у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Також відповідач вважає, що суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо призначення пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з мотивами відповідача щодо неналежності архівної довідки як доказу трудового стажу позивача, оскільки він не несе відповідальності за правильність, повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення внутрішньої документації працедавцем, а тому видані на підставі них архівні довідки, не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у довідці.

Неправомірною є також бездіяльність відповідача щодо неврахування до страхового стажу часу здійснення підприємницької діяльності з тієї підстави, що вказаний період має бути підтверджений довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності, при цьому у довідці має бути зазначено систему оподаткування на якій здійснювалася підприємницька діяльність. Зазначені підстави не відповідають чинному законодавству, оскільки п.3-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачає додаткових вимог до довідки про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності, а саме зазначення в ній системи оподаткування. Факт сплати позивачем внесків (зборів) на обов`язкове пенсійне страхування доведений не лише довідкою про реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, а й безпосередньо довідкою самого відповідача від жовтня 2000 року №1097 про відсутність заборгованості на день припинення підприємницької діяльності.

У зв`язку з перебуванням, головуючого судді у відпустці розгляд справи продовжено за межами строків передбачених ч.1 ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.03.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №24 від 27.03.2024 відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж становить 7 років 05 місяців 28 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно довідки №415 від 01.03.2018 за період з 1985 по1992 в колгоспі "Маяк", оскільки в довідці "по батькові" позивача зазначено скорочено.

Не погоджуючись з таким рішенням про відмову у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи в колгоспі "Маяк" з 01.01.1985 по 01.11.1992 та здійснення підприємницької діяльності з 07.08.1995 по 29.09.2000, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішення відповідачів на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

За змістом ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення", йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Приписами ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Пунктом 27 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

З матеріалів справи видно, що відповідно до архівної довідки про трудовий стаж №414, виданої 01.03.2018 Гусятинським районним трудовим архівом, у документах архівного фонду ТОВ "Маяк" с.Котівка Гусятинського району містяться відомості про роботу ОСОБА_1 (так у документах) в колгоспі "Маяк" с.Котівка Гусятинського району з серпня 1985 року по жовтень 1992 року.

Згідно з архівною випискою №415, виданою 01.03.2018 Гусятинським районним трудовим архівом, у документах архівного фонду ТОВ "Маяк" с.Котівка Гусятинського району містяться відомості про роботу ОСОБА_1 (так у документах) в колгоспі "Маяк" с.Котівка Гусятинського району, із вказанням встановленого мінімуму трудоднів та кількості відпрацьованих людиноднів за рік.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у рішенні послалось на те, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 7 років 05 місяців 28 днів, до якого не зараховано період роботи згідно довідки №415 від 01.03.2018 за період з 1985 по1992 в колгоспі "Маяк", оскільки в довідці "по батькові" позивача зазначено скорочено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи у довідці.

Зазначення по батькові позивача скорочено у наданій ним довідці про кількість нарахованих та відпрацьованих трудоднів не може бути підставою для виключення періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві (організації), та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення документації з вини адміністрації підприємства (організації) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Вказане відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 26.06.2019 у справі №607/4243/17, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок.

Відповідачами не враховано, що не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, у довідках.

Зазначення по батькові позивача скорочено в архівних довідках від 01.03.2018 № 414 та №415, виданих Гусятинським районним трудовим архівом, пов`язана з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути.

Отже, працевлаштування позивача в колгоспі "Маяк" підтверджене архівними довідками від 01.03.2018 № 414 та №415, виданих Гусятинським районним трудовим архівом, зазначення по батькові скорочено в яких пов`язане з обставинами, що виникли не з вини позивача та на які він не міг вплинути.

Також в матеріалах справи відсутні відомості про невиконання позивачем як членом колгоспу встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.

Водночас позивач просить зарахувати його до страхового стажу період роботи в колгоспі "Маяк" з 01.01.1985 по 01.11.1992, оскільки точних дат роботи довідки не містять.

Поряд з цим, відповідно до п.27 Порядку №637 у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Таким чином, суд вважає, що до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню періоди роботи з 15.08.1985 по 15.10.1992, оскільки такий відповідає відомостям архівних довідках, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а зазначення скорочено по батькові позивача в архівних довідках, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення документів на підприємстві (організації) покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, не може бути підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду.

Разом з цим, жодних відомостей про неврахування спірного періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №24 від 27.03.2024 не містить.

Так, позивачем одночасно із документами на призначення пенсії подано свідоцтво №65003423 про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 07.08.1995, довідку про зняття з обліку платника податків від 29.09.2000, а також довідку про відсутність заборгованості по збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII, розділ XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено п.3-1, яким встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема, ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

При цьому, п.4 Порядку №637 визначено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Аналізуючи вище вказані нормативно-правові акти, суд зазначає, що положення ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", п.3-1 розділу ХV Прикінцевих положень цього Закону та п.4 Порядку №637 не суперечать один одному, а факт сплати позивачем внесків (зборів) на обов`язкове пенсійне страхування в період здійснення підприємницької діяльності з 07.08.1995 по 29.09.2000 стверджується безпосередньо довідкою пенсійного органу від жовтня 2000 року №1097 про відсутність заборгованості на день припинення підприємницької діяльності.

Неврахування ж до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з тієї підстави, що вказаний період має бути підтверджений довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності, при цьому у довідці має бути зазначено систему оподаткування на якій здійснювалася підприємницька діяльність, на що відповідач посилається у відзиві, є безпідставним.

Таким чином, суд приходить до переконання, що до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню період здійснення ним підприємницької діяльності з 07.08.1995 по 29.09.2000 також.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за №24 від 27.03.2024 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до його страхового стажу періодів з 15.08.1985 по 15.10.1992 та з 07.08.1995 по 29.09.2000 критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Як передбачено п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Відповідно до приписів розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3).

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Відтак з урахуванням наведеного, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, для реалізації ним у повній мірі гарантованого Конституцією України права на належне пенсійне забезпечення, порушеного протиправною відмовою відповідача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 15.08.1985 по 15.10.1992 та з 07.08.1995 по 29.09.2000.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і не довели правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 800,00 грн. згідно квитанції № К4Х9-КР4А-ВС9С-3МАС від 13.04.2024 на суму 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за №24 від 27.03.2024 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до його страхового стажу періодів з 15.08.1985 по 15.10.1992 та з 07.08.1995 по 29.09.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 15.08.1985 по 15.10.1992 та з 07.08.1995 по 29.09.2000.

Відмовити в задоволенні інших вимог.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 липня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул.Олександра Борисенка, 7, м.Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33028, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.