Справа № 160/27025/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2024 року м. Дніпросправа № 160/27025/23
(суддя Царікова О.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпровської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року у справі № 160/27025/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВІА ДНІПРО» до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВІА ДНІПРО» 17 жовтня 2023 року звернулось до суду з позовом до Дніпровської митниці згідно з яким просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110140/2023/000129/1 від 25.07.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110140/2023/000230 від 25.07.2023.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що надані до митного оформлення товару документи належним чином підтверджували заявлену митну вартість товарів, тому відповідач протиправно прийняв рішення про визначення митної вартості товарів за другорядним методом визначення митної вартості 2-ґ.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що при розгляді справи митницею не було доведено правильність оскарженого рішення.

Декларант надав відповідачу всі необхідні документи із поданням митної декларації, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною контракту. Відповідач необґрунтовано витребував у позивача додаткові документи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушенні норм процесуального права; невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи; недоведеності обставин справі, які суд першої інстанції вважає встановленими.

Просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі посилається на те, що оцінювана партія товару, не зазначена в інвойсі від 16.05.2023 №04/23; відсутності даних щодо виробника товару, що впливає на ознаку ідентичності товару; ненадання до митного оформлення сертифікату якості на товар (враховуючи положення наказу Державної митної служби України № 476); позивачем не підтверджено, що порт NANSHA є квартальним портом GUANGZHOU та відсутні додаткові витрати на транспортування між зазначеними портами; банківські платіжні документи містять посилання на контракт, що не дає змоги прив`язати документи до оцінюваної партії товару; довідка щодо транспортних витрат яка видана експедитором не передбачена умовами договору ТЕО38754647 та не є підставою для оплати; ненадання до митного контролю заявки експедитора; ненадання експортної декларації країни відправлення та на інші обставини які на думку відповідача свідчать на користь його позиції у справі.

Зазначає, що судом першої інстанції не зазначено в мотивувальній частині: докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення, а також мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу позивач посилаючись на її безпідставність, просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу за ведення справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 4000 грн.

Згідно з відповіддю на відзив на апеляційну скаргу відповідач заперечив щодо розміру вказаної суми витрат на правову допомогу посилаючись на неспівмірність таких витрат по відношенню до складності справи та необґрунтованість та непропорційність до предмета спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 05.05.2019 ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО» (далі позивач), як покупець, уклало з іноземним підприємством GUANGZHOU DIMEIJIA IMPORT & EXPORT CO., LIMITED (Гонконг, КНР), як продавцем, Контракт №02/2019 (далі Контракт), предметом якого відповідно до п. п. 1.1, 1.2. Контракту є продаж продавцем на користь покупця товарів в асортименті, кількості та по цінам, зазначених в Специфікаціях та/або Додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього Контракту.

16.05.2023 до Контракту між сторонами укладено Специфікацію №04/23 на поставку на умовах FOB Гуанчжоу, Китай, товарів загальною номенклатурою 30 позицій (маски для обличчя, патчі під очі, очищуючі смужки для носу та інше), на загальну суму 169214,15 доларів США (USD).

Вищезазначений товар за інвойсом (рахунком-фактурою) №04/23 від 16.05.2023 загальною вагою 21700,00 кг згідно з коносаментом №TJSHTMSC0840S1 від 28.05.2023 був ввезений на митну територію України та 25.07.2023 був заявлений до митного оформлення до Дніпровської митниці (далі відповідач, митниця) за ЕМД 23UA89U1, до якої було додано наступні документи:

- пакувальний лист (Packing list) № 04/23 від 23.05.2023;

- рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № 04/23 від 16.05.2023;

- коносамент (Bill of lading) № TJSHTMSC0840S1 від 28.05.2023;

- автотранспортна накладна (Road consignment note) №Р009083 від 19.07.2023;

- супровідний документ Т1 №23PL321030NU616РD9 від 19.07.2023;

- декларація про походження товару (Declaration of origin) № 04/23 16.05.2023;

- платіжна інструкція в іноземній валюті №20142 від 05.06.2023;

- платіжна інструкція в іноземній валюті №20144 від 20.06.2023;

- платіжна інструкція в іноземній валюті №20145 від 07.07.2023;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №5773 від 11.07.2023;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №5859 від 20.07.2023;

- довідка, що підтверджує вартість перевезення товару №9083 від 20.07.2023;

- договір (контракт) купівлі-продажу товарів №02/2019 від 05.05.2019;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 04/23 від 16.05.2023;

- договір про надання послуг митного брокера № 1507-18 від 15.07.2018;

- договір про перевезення №252.1807/23 від 18.07.2023;

- договір про перевезення №44703904 від 28.10.2022;

- договір про перевезення №С-42289205 від 01.06.2022;

- договір про перевезення №ТЕО38754647 від 09.01.2023.

Розглянувши подані позивачем документи, Дніпровська митниця встановила, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та під час проведення консультації Дніпровська митниця надіслала позивачу електронне повідомлення про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових (за наявності) документів відповідно до ч. 3 статті 53 МК України, а саме: 1) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 2) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 3) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 4) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 5) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 6) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 7) виписку з бухгалтерської документації; 8) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 9) копію митної декларації країни відправлення; 10) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

У відповідь на електронне повідомлення відповідача щодо витребування митним органом у декларанта додаткових документів, 25.07.2023 декларантом позивача було надано лист ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО» №25/07-01 від 25.07.2023, яким повідомлено, що у товариства немає можливості надати інші додаткові витребувані митним органом документи, з огляду на те, що такі документи у декларанта відсутні.

25.07.2023 позивачем було отримано від митниці рішення про коригування митної вартості товарів №UA110140/2023/000129/1 (далі - рішення), яким скоригована митна вартість товару до рівня 12,01 доларів за кг нетто (а декларантом було заявлено 8,6197 доларів за кг нетто) із застосуванням резервного (6) методу визначення митної вартості товару, та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110140/2023/000230 від 25.07.2023.

У зв`язку з незгодою із рішенням, декларантом заявлено випуск партії товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання у відповідності до положень ч.7 ст.55 Митного кодексу України за МД №23UA24U7 із наданням фінансової гарантії у вигляді грошової застави в сумі 158487,05 грн ввізного мита (за видом платежу 020) та 519349,85 грн податку на додану вартість (за видом платежу 028), всього на суму 677836,90 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача та картки відмови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач приймаючи спірне рішення діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені митним законодавством України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів є те, що відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку, що в наданих декларантом документах міститься ряд розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості а саме «Оцінювана партія товарів заявлена декларантом відповідно до посередницького контракту з продавцем GUANGZHOU DIMEIJIA IMPORT & EXPORT CO., LIMITED (Hongkong) від 05.05.2019 № 02/2019; згідно відомостей графи 31 ЕМД та електронного інвойсу, декларантом заявлені відомості щодо виробника товарів: Beauty Medical International Co., Ltd, торгівельні марки: VIA BEAUTY; відповідно до пункту 1.2 контракту №02/2019 покупець купує товар в асортименті, кількості та по цінам згідно специфікації до контракту, яка є невід`ємною частиною контракту; згідно з контрактом від 05.05.2019 №02/2019, специфікації від 16.05.2023 №04/23 та комерційного рахунку від 16.05.2023 №04/23 відсутні відомості щодо виробника товару; враховуючи зміст пункту 1.2 контракту №02/2019, реквізити специфікації від 16.05.2023 №04/23, відповідно до якої сформована заявлена за ЕМД №23UA89U7 оцінювана партія товарів, не зазначені у Інвойсі від 16.05.2023 №04/23; згідно відомостей по товару №1 ЕМД від 25.07.2023 №23UA89U7 зазначена торгівельна марка VIA BEAUTY, при цьому, згідно з товаросупровідних документів (специфікація від 16.05.2023 №04/23, інвойс від 16.05.2023 №04/23) зазначені відомості відсутні».

Між тим надаючи правову оцінку зазначеним доводам відповідача, які також було повторно викладено відповідачем в апеляційній скарзі, суд першої інстанції правильно з`ясував, та зазначив наступне.

Так щодо відсутності інформації про виробника товару, суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно з п. 5.1. Контракту №02/2019 країна виготовлення товару Китай, якщо у відповідних документах не зазначено інше.

Водночас відомості щодо виробника товару зазначені у пакувальному листі (Packing list) №04/23 від 23.05.2023, зокрема: Beauty Medical International Co., Ltd, Китай.

Відтак, виробником товарів зазначених в специфікації та інвойсі під торгівельними марками VIA BEAUTY є Beauty Medical International Co., Ltd, Китай.

Жодним нормативно-правовим актом не встановлено такої обов`язкової вимоги до специфікації та рахунку як зазначення виробника товару.

При цьому , митним органом не обґрунтовано, яким чином відсутність зазначених відомостей у специфікації та рахунку може вплинути на числове значення митної вартості товару.

Щодо доводів митниці про не надання позивачем сертифікат якості заводу-виробника, суд першої інстанції враховуючи положення ст. 53 МК України правильно зазначив, що сертифікат якості не є документом на підтвердження митної вартості товару, подання такого документу до митного органу законом не вимагається.

Щодо доводів про те, що «Декларантом заявлені умови поставки FOB GUANGZHOU, однак, згідно з морського коносаменту №TJSHTMSC0840S1 від 28.05.2023 порт відправлення NANSHA. Документальне підтвердження включення доставки товарів між GUANGZHOU та NANSHA відсутнє», суд першої інстанції обґрунтовано та правильно зазначив наступне.

Так, згідно з п. 2.1 Контракту ціна товару та базис поставки (Інкотермс 2010) узгоджується сторонами на кожну партію окремо і зазначається в Специфікаціях до цього Контракту.

Відповідно до Специфікації №04/23 від 16.05.2023 до Контракту, сторонами узгоджені умови поставки за Інкотермс 2010: FOB Гуанчжоу, Китай.

Згідно з правилами Інкотермс 2010, термін FOB (Франко борт) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинний нести покупець. За умовами терміну FOB на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту.

В тому числі, відповідно до правила п. А.4, продавець зобов`язаний занурити товар на борт судна, зазначеного покупцем, у погоджену чи дату в межах обговореного терміну в названому порту відвантаження відповідно до звичаїв порту.

Згідно з правилами п. А.6, продавець зобов`язаний, з урахуванням застережень п. Б.6.: нести усі витрати, зв`язані з товаром, до моменту переходу товару через поручні судна в призначеному порту відвантаження у відповідності зі статтею А.4, і оплатити, якщо це буде потрібно, усі витрати, зв`язані з виконанням митних формальностей для експорту, як і інші мита, податки та інші збори, що підлягають оплаті при експорті товару.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, порт NANSHA розташований у місті GUANGZHOU та є квартальним портом GUANGZHOU, відтак, в цьому випадку, документального та окремого переміщення товарів не може бути.

Одночасно, умови поставки FOB означають, що всі витрати та ризики до моменту завантаження товару на борт судна у порту Гуанчжоу несе продавець, в тому числі і витрати на транспортування, доставку товару з іншого (квартального) порту, і т.д., і такі витрати включаються до ціни товару, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Щодо доводів відповідача викладених в апеляційній скарзі про не підтвердження позивачем того, що порт NANSHA є квартальним портом GUANGZHOU та відсутні додаткові витрати на транспортування між зазначеними портами слід зазначити, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень. На думку колегії суддів вказаний обов`язок позивач виконав, а відповідач правомірність своїх дій щодо неврахування того, що порт NANSHA є квартальним портом GUANGZHOU та необхідності додаткові витрати на транспортування між зазначеними портами не довів, доказів на підтвердження своїх висновків суду не надав.

Щодо підтвердження витрат, які включаються в митну вартість оцінюваного товару до митного кордону України по маршруту Гуанчжоу, Китай Гданськ, Польща митний перехід на територію українського кордону Ягодин, позивачем було надано довідку від перевізника (експедитора) ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА» про транспорті витрати №9083 від 20.07.2023, згідно з якою витрати по доставці вантажу у контейнері MSDU6332492 згідно з коносаментом №TJSHTMSC0985S1 від 28.05.2023 складають 256808,75 грн. Інших витрат у позивача не було.

Враховуючи це суд першої інстанції дійшов правильного висновку проте, що зазначена обставина не є розбіжністю в поданих до митного оформлення документах і не свідчить про їх неповноту щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів. Факт того, що ця довідка не передбачена умовами договору, а тому не є підставою для оплати, жодним чином не свідчить про те, що вона не може підтверджувати транспортні витрати позивача та є неналежним доказом.

Щодо доводів відповідача про те, що: «Відповідно до ДМВ декларантом заявлені відомості щодо складових митної вартості: витрат на транспортування 256808,75 грн. У підтвердження зазначених витрат надані наступні документи: договір (контракт) про перевезення від 18.07.2023 №252.1807/23; договір (контракт) про перевезення від 28.10.2022 №44703904; договір (контракт) про перевезення від 01.06.2022 №С42289205; договір ТЕО від 09.01.2023 №ТЕО38754647; довідку щодо транспортних витрат від 20.07.2023 №9083; рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг №5859 від 20.07.2023; рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг №5773 від 11.07.2023. Довідка щодо транспортних витрат від 20.07.2023 №9083, яка видана експедитором, не передбачена умовами договору ТЕО38754647 та не є підставою для оплати зазначених у ній витрат» слід зазначити наступне.

Так, суд першої інстанції дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, правильно з`ясував, що Декларантом заявлені відомості щодо складових митної вартості, а саме: витрати на транспортування 256808,75 грн, які підтверджуються довідкою експедитора №9083 від 20.07.2023.

Крім того, згідно з рахунком ТЕО №5773 від 11.07.2023 до витрат на транспортування було включено: 146857,64 грн - морське перевезення за межами території України; 17500,00 грн - навантажувально-розвантажувальні роботи за межами території України.

Відповідно до рахунку ТЕО №5859 від 20.07.2023 до витрат на транспортування було включено: 22451,11 грн навантажувально-розвантажувальні роботи за межами території України; 70000,00 грн міжнародні транспортні послуги за межами території України.

Отже, в сумі транспорті витрати за межами території України складають 256808,75 грн (146857,64 грн + 17500,00 грн + 22451,11 грн + 70000,00 грн).

Таким чином, транспортні витрати, окрім довідки експедитора, підтверджуються наданими рахунками, згідно з якими обчислюється та підтверджується заявлене числове значення.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, які декларант подає органу доходів і зборів одночасно з митною декларацією, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо безпідставності невизнання на цій підставі достатності подання позивачем документів на підтвердження числових показників вартості перевезення оцінюваних товарів.

Також суд першої інстанції правильно зазначив про те, що посилання митниці на те, що: «В розділі 1 договору про транспортно-експедиторське обслуговування від 09.01.2023 №ТЕО38754647, зазначено, що істотні умови договору, встановлюються у заявці (зокрема, але не включно, види та обсяг послуг експедитора, вид та найменування вантажу, розмір плати експедитору, пункти відправлення та призначення товару). Однак, зазначений документ до митного контролю декларантом не надано», є безпідставними, оскільки зазначена обставина не є розбіжністю в поданих до митного оформлення документах і не свідчить про їх неповноту, а відповідно, не є підставою для винесення рішення про коригування митної вартості.

Заявка на транспортно-експедиційні послуги не є документом, що підтверджує митну вартість товарів згідно зі ст. 53 МК України та наказу Міністерства фінансів України №599, а відповідно, не впливає на митну вартість та не може ставити під сумнів подані позивачем належні документи щодо вартості перевезення оцінюваних товарів.

Отже, посилання митниці в рішенні про коригування митної вартості товарів на положення наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 і невизнання на цій підставі достатності подання позивачем документів на підтвердження числових показників вартості перевезення оцінюваних товарів є безпідставним.

Крім того, є безпідставними доводи відповідача про те, що документально підтверджену вартість товарів від країни експорту перевірити неможливо, оскільки експортну декларацію країни відправлення не надано до митного оформлення враховуючи наступне.

Так, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 53 МК України, експортна декларація країни відправлення є додатковим документом. При цьому, умовами Контракту №02/2019 від 05.05.2019 не передбачено надання продавцем експортної декларації країни відправлення покупцю, тому зазначений документ у позивача відсутній.

Враховуючи з`ясування судом першої інстанції обставин справи та надання спірним правовідносинам правильної оцінки суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару позивача за ціною договору.

Під час судового розгляду митний орган не надав доказів того, що документи, подані позивачем, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. Відповідачем не спростовано, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, тобто не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню, відмінного від основного методу.

Отже, декларант позивача надав митному органу належні та допустимі докази на підтвердження ціни заявленого до декларування товару по спірному рішенню і зазначені документи не містили розбіжностей щодо вартості та вказували, що їх дані піддаються обчисленню. У свою чергу відповідач не довів обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що митний орган не довів наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що свідчить про відсутність підстав передбачених ч.2 ст. 53 Митного кодексу України для витребування додаткових документів у декларанта.

На думку колегії суддів, зазначені обставини свідчать про те, що подані позивачем до митного оформлення документи повністю відповідали вимогам ч.2 ст.58 Митного кодексу України і не створювали підстав для виникнення у митниці обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісно і достовірно та/або відсутності хоча б однієї із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні, або підстав вважати що вони містять розбіжності та в них наявні ознаки підробки.

Поданих позивачем документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів і цей перелік повністю відповідає вищенаведеним правилам ч. 1 ст. 53 МК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відповідач у оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів не дотримався вимог, які зазначені вище, тому оскаржуване рішення митниці не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає п.3 ч.2 ст.2 КАС України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування оскарженого рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови.

У відповідності з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач вказаного обов`язку не виконав.

Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Під час розгляду справи суд першої інстанції дослідив та правильно вирішив усі основні питання віднесені на його розгляд та аргументи позивача та відповідача, тому підстав для повторного вирішення цих аргументів у зв`язку з їх викладенням в апеляційній скарзі немає, а всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновки суду викладені в оскарженому рішенні.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн за надання правової допомоги в Третьому апеляційному адміністративному суді, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 16.11.2022 року прийнятої у справі 922/1964/21, гонорар може встановлюватися у фіксованому розмірі або погодинній оплаті. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу (підготовка відзиву на апеляційну скаргу) в розмірі 4000,00 грн. суду надана платіжна інструкція від 23.05.2024 р, №1893 на суму 4000,00 грн; копія договору про надання правової допомоги від 22.05.2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 11.03.2024 на суму 4000 грн, проте без конкретизації наданих послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, п. 269).

Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, з усталеною судовою практикою, об`єм апеляційної скарги та доводів які відповідач в ній повторно виклав, об`єм відзиву на апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що визначений між позивачем та адвокатським бюро «Герман і партнери» розмір юридичних послуг фактично за підготовку відзиву на апеляційну скаргу є необґрунтовано завищеним. На думку колегії суддів розмір гонорару за написання відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 2000 грн є достатнім та співмірним зі складністю цієї справи, а тому суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність стягнення з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат понесених на професійну правничу допомогу суми у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, за необхідне апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, так як суд першої інстанції об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року у справі № 160/27025/23 без змін.

Стягнути з Дніпровської митниці, за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВІА ДНІПРО» в рахунок відшкодування судових витрат понесених на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 03 липня 2024 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя Д.В. Чепурнов