Справа № 420/4581/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4581/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління ПФУ в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління ПФУ в Черкаській області, в якому позивач просить суд:

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1979 р. по 25.07.1982 р. згідно довідки № 309 від 15.11.2023р., та період роботи з 22.07.1989 по 22.10.1990 р. згідно трудової книжки від 23.09.1982 р. НОМЕР_1 протиправною;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1979 р. по 25.07.1982 р. згідно довідки № 309 від 15.11.2023р., та період роботи з 22.07.1989 по 22.10.1990 р. згідно трудової книжки від 23.09.1982 р. НОМЕР_1 ;

скасувати рішення №98 від 05.12.2023 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову в призначенні пенсії за віком.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, позивачка звернулася з заявою до Відділу обслуговування громадян №17 (Сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з приводу призначення пенсії. За результатами розгляду вказаного звернення відповідачем було прийнято рішення №98 від 05.12.2023 року про відмову у призначенні пенсії, оскільки необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 30 років, а страховий стаж позивача складає 26 років 2 місяці 27 днів. Так згідно оскаржуваного рішення відповідачем не включено до страхового стажу позивача періоди навчання з 01.09.1979 року по 18.07.1982 року, оскільки відсутня дата та номер диплому та з 22.07.1989 по 22.10.1990 року, оскільки дата наказу на звільнення записана некоректно.

06.12.2023 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою в якій просила долучити до розрахунку стажу до пенсії за віком спірні періоди навчання з 01.09.1979 року по 18.07.1982 року згідно довідки №309 від 15.11.2023 року, також просила долучити до розрахунку стаду до пенсії за віком період з 22.07.1989 року по 22.10.1990 р., та зазначила, що уточнюючу довідку позивачка надати не може, оскільки територія на якій розташований завод наразі перебуває під окупацією та просила використати дату звільнення 22.10.1990 року.

Згідно відповіді від 15.01.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, було зазначено, що заява позивачки не розглядалася, та до страхового стажу не зараховані періоди навчання з 01.09.1979 року по 18.07.1982 року, оскільки відсутня дата та номер диплому та період роботи з 22.07.1989 по 22.10.1990 рік, оскільки дата наказу на звільнення записана некоректно, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162.

Позивачка вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують її Конституційне право на пенсію у зв`язку з чим вона звернулася з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 19.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративний справі за позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління ПФУ в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Від представника відповідача/ Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області/ до суду надійшов відзив в якому останній не погоджується з вимогами адміністративного позову, вважає їх не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача вказує, що за результатами розгляду документів, доданих позивачем до заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області встановлено, що її страховий стаж становить 26 років 2 місяці 27 днів. До страхового стажу не зараховано періоди згідно записів трудової книжки від 23.09.1982 НОМЕР_2 : - навчання з 01.09.1979 до 18.07.1982, оскільки відсутня дата та номер диплому. Інших даних про навчання заявницею не надано; - з 22.07.1989 до 22.10.1990, оскільки дата наказу на звільнення записана некоректно.

У зв`язку з чим, у органу Пенсійного фонду відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача вказаний період роботи згідно із записами в трудовій книжці, а отже підстав для задоволення позову відсутні.

Від відповідача /Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області/ до суду надійшов відзив на позовну заяву в якій представник органу пенсійного фонду не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. В обґрунтування своєї правової позивачці зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.11.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV. Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, яке було уповноважене розглянути подану Позивачем заяву.

05.12.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області на підставі заяви та наданих документів було винесено Рішення №98 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно Закону №1058-IV з підстави відсутності необхідного страхового стажу для призначення пенсії. До страхового стажу Позивача не зараховано: період навчання з 01.09.1979 по 18.07.1982, оскільки відсутня дата та номер диплому про навчання період роботи з 22.07.1989 по 22.10.1990, оскільки дата наказу на звільнення записана некоректно, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок

Щодо не зарахування періоду навчання представник органу пенсійного фонду зазначає, що згідно з п. д ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується період навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. При цьому, відповідно до п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), час навчання у вищих навчальних закладах підтверджується дипломами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Оскільки долучена Позивачем до звернення довідка від 15.11.2023 №309 видана невизнаною республікою, то вона розгляду не підлягає, а отже вказаний період не зарахований з законних підстав.

Крім того, позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії було додано свідоцтво про навчання серії НОМЕР_3 , в якому його ідентифікаційні дані (а саме ім`я та по батькові) не збігаються з її паспортними даними.

Стосовно не врахування періоду роботи згідно трудової книжки з 22.07.1989 по 22.10.1990, відповідач зазначає, що трудова книжка Позивача заповнена з порушенням вимог Інструкції 58 від 29.07.1993, підстави для врахування періодів роботи за трудовою книжкою відсутні.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 29.11.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058) та доданими документами.

Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Розглянувши заяву позивачки від 29.11.2023 та надані документи, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення №98 від 05.12.2023 , яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю необхідного стажу.

В рішенні зазначено, що пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 30 років. Страховий стаж особи становить 26 років 2 місяці 27 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховані періоди згідно трудової книжки від 23.09.1982 НОМЕР_2 : навчання з 01.09.1979 по 18.07.1982, оскільки відсутні дата та номер диплому. Інших доданих про навчання заявницею не надано; з 22.07.1898 року по 22.10.1990 року, оскільки дата наказу на звільнення записана некоректно. Вирішено: на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 має право оскаржити зазначене рішення до Пенсійного фонду України або в судовому порядку.

06.12.2023 року позивачка звернулася з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просила долучити до розрахунку її стажу до пенсії за віком періоди навчання з 01.09.1979 року по 25.07.1982 року згідно архівної довідки №309 від 15.11.2023 року. Під час призначення пенсії до страхового стажу не зараховане навчання оскільки відсутня дата та номер диплому в трудовій книжці НОМЕР_2 . Також позивачка просила долучити до розрахунку її стажу періоди згідно трудової книжці з 22.07.1989 по 22.10.1990 року, та зазначила, що вона не має можливості надати уточнюючу довідку з Краснолучського Машзаводу, працівник відділу кадрів поставив в даті звільнення некоректну дату 20.18.90 та просила використати дату звільнення 22.10.90 року.

Листом від 15.01.2024 року №1660-102/Н-02/8-1500/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області за результатами розгляду заяви позивачки повідомив останню, що відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком, мають особи, які досягли віку 60 років при наявності страхового стажу в 2023 році не менше 30 років. За заявою від 29.11.2023 року позивачці відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутності необхідного страхового стажу (страховий стаж становить 26 років 2 місяці). До страхового стажу не зараховані періоди: - навчання з 01.09.1979 року по 18.07.1982 року, згідно запису в трудовій книжці від 23.09.1982 року серії НОМЕР_2 , оскільки відсутня дата та номер диплому: - роботи з 22.07.1989 по 22.10.1990 року, згідно зазначеної трудової книжки. Оскільки дата наказу про звільнення записана некоректно, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162.

На думку позивачки не зарахування періоду навчання з 01.09.1979 року по 18.07.1982 та роботи з 22.07.1989 по 22.10.1990 року до її страхового стажу з підстав відсутності номеру та дати диплому у трудовій книжці та некоректно зробленого запису щодо дати наказу є протиправним, та таким, що порушує її право на пенсію, оскільки вона не повинна нести відповідальність за порушення правил ведення трудових книжок з боку працівників які її заповняли, у зв`язку з чим остання звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058- IV від 09.07.2003 (далі - Закон України № 1058- IV).

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

Згідно ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення, періоди страхового стажу під час воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з місяця введення воєнного стану та протягом трьох календарних місяців після його припинення або скасування. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом "в" статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України, Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України, Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи; є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку; з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років. При збільшенні розміру пенсії за віком за кожний рік роботи (стаття 19) поряд з роботою враховуються також періоди, передбачені пунктами "а" - "ж" цієї статті і статтями 57-61 цього Закону. Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14). При призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Згідно з приписами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України..

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно з абзацу 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 18 Порядку передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, статті 62 Закону № 1788-XII та пункту 1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком є досягнення відповідного віку та наявність відповідного стажу.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, позивачка подала до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - трудову книжку.

Однак відповідач відмовив у включені спірного періоду навчання та роботи до страхового стажу позивача з підстав відсутності запису у трудовій книжці номеру та дати диплому, а також некоректно записана дата наказу про звільнення у трудовій крижці.

Дослідивши копію трудової книжки позивача ОСОБА_1 суд встановив, що в ній вчинено запис № 1, який свідчить про навчання позивачки з 01.09.1979 року по 18.07.1982 рік навчання у ПТУ №58 Диплом, без номеру та дати та №12 22.07.1989 року прийнята маляром 2 розряду в ЦМП Краснолучський машзавод Наказ 129/2к від 21.07.1989 року; запис №13 22.10.1990 року звільнена за ст. 40 п. 4КЗпП наказ 150/к від 20.18.90 року.

Діюча на час заповнення спірного запису Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, яка втратила чинність 29.07.1993 року, передбачала, що заповнення трудової книжки під час звільнення (2.25) Записи про причини звільнення повинні проводитись у трудовій книжці у точній відповідності до формулювання чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Наприклад, "Звільнено за згодою сторін, п. 1 ст. 29 КзпПр РРФСР". При розірванні трудового договору з ініціативи робітника або службовця з причин, з якими законодавство пов`язує надання певних пільг та переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Наприклад, "Звільнено за власним бажанням у зв`язку із зарахуванням до вищого навчального закладу, ст. 31 КзпПр РРФСР" або "Звільнено за власним бажанням у зв`язку з направленням за комсомольською путівкою на будівництво (вказується назва ударної комсомольської забудови), ст. 31 КзпПр РРФСР ". При розгляді та затвердженні трудовим колективом кандидатури передовиків провадження для направлення на навчання до вищих та середніх спеціальних навчальних закладів з виплатою стипендії за рахунок коштів підприємства у трудовій книжці провадиться запис: "Звільнений від роботи у зв`язку з направленням на навчання (вказується вища або середня спеціальна навчальна установа) заклад) як передовика виробництва з виплатою стипендії за рахунок коштів (вказується конкретне підприємство), ст.31 КзпПр РРФСР". При розірванні трудового договору з ініціативи робітника чи службовця у зв`язку з переїздом до іншої місцевості порядку організованого набору робочих запис про звільнення вноситься у трудову книжку із зазначенням цієї причины. Наприклад, "Звільнений за власним бажанням у зв`язку з направленням на роботу з організованого набору робітників для роботи на підприємстві (вказується конкретне підприємство), ст. 31 КзпПр РРФСР". (2.26)Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дату та номер. Днем звільнення вважається останній день роботи. Наприклад, трудовий договір із працівником припиняється у зв`язку із скороченням штатів 10 жовтня 1986 р. є останнім днем його роботи. У трудовій книжці працівника має бути зроблено наступний запис: у графі 1 розділу "Відомості про роботу" ставиться порядковий номер запису, у графі 2 - дата звільнення (10.10.1986), у графі 3 пишеться: "Звільнено за скороченням штатів, п. 1 ст.33 КзпПр РРФСР", у графі 4 вказується дата та номер наказу (розпорядження) про звільнення. (4.1) При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Адміністрація зобов`язана видати робітнику або службовця його трудову книжку в день звільнення із внесеним до неї записом про звільнення.

Відповідно до п. 13 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців" (діючого на час внесення запису про звільнення позивачки, а саме 22.10.1990 року) визначено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботі, нагородження та заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації, засвідчуються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою. При цьому п.18 відповідальність передбачено, що за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу, несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації. У подальшому аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993.

Отже, чинним на дату внесення спірних записів до трудової книжки позивачки визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна поліній висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи, за наявності у трудовій книжки відомостей достатніх у своїй сукупності для визначення конкретного періоду роботи, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення організаційно-розпорядчих документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист, в тому числі вирішення питання щодо призначення пенсії за віком.

Згідно запису у трудовій книжці серії НОМЕР_2 №13 позивачку було прийнято на роботу 22.07.1989 маляром 2 розряду в ЦМП Краснолучський машзавод Наказ 129/2к від 21.07.1989 року при цьому в подальшому звільнено на підставі наказу №150/к від 20.18.1990 року.

Тобто, з означеного вбачається, що при вчиненні запису про звільнення позивачки на підставі наказу №150/к від 20.18.1990 року працівником, який на той час був відповідальним за внесення відомостей до трудових крижак, під час заповнення трудової книжки позивачки допустив технічну помилку, а саме замість вірного місяця прийняття наказу 20.10.1990 року було зазначено помилково - 20.18.1990 рік. При цьому в графі «Дата» «Число» «Місяць» «Рік» з якого фактично позивачка звільнена з роботи зазначено вірно 22.10.1990 року.

Стосовно періоду навчання суд вважає необхідне зазначити, що відповідно до підпункту «д» абзацу 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

При цьому, як вже вище зазначалося, в трудовій книжці позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, наявна інформація про її навчання в ПТУ №58 з 01.09.1979 по 18.07.1982, а тому вказаний період навчання повинен бути зарахований до страхового стажу. Стосовно позиції пенсійного органу щодо відсутності в трудовій книжці інформації про дату видачі диплома та його номеру, вказана обставина не можуть бути підставою не зарахування періоду навчання, оскільки це є надмірним формалізмом та вказана помилка не може нівелювати відомості трудової книжки, позбавивши позивача права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу за період її навчання, при тому, що запис у трудову книжку в період навчання вносився лише студентам, які навчались за денною формою навчання, а отже у спірних правовідносинах відповідач протиправно не перевірив вказаний запис про навчання позивача.

Крім того, позивачем надано довідку від 15.10.2023 року №309 «Краснолучського коледжу технології будівництва та прикладного мистецтва», відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчалася в СПТУ №58 Кравний Луч Ворошиловградської області, форма навчання денна, на бюджетній основі, зарахована 01.09.1979 року до групи за спеціальністю «Фрезеровщик», наказ про зарахування №47-к від 01.09.1979 року, відрахована 25.07.1982 року наказ №19-к.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що до шлюбу у позивачки було прізвище ОСОБА_4 , після укладення шлюбу ОСОБА_5 .

Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 02 жовтня 2018 року (справа № 569/14531/16-а) проаналізував положення статті 19 Конституції України, статей 3, 4, 9, 17, 18 Закону № 1207-VІІ, у розрізі міжнародних принципів закладених у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії в якому у 1971 році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (далі - ООН) зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах Лоізіду проти Туреччини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) згідно з якими: Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що можливо застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово не контрольованій владою території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень і обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.

Відтак періоди навчання позивача в ПТУ №58 міста Красний Луч з 01.09.1979 по 25.07.1982 підлягають зарахуванню до страхового стажу останньої.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах/навчанні, а не правильність записів у трудовій книжці щодо дати на номеру її заповнення.

Суд зауважує, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав..

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, ОСОБА_1 , яка згідно записів у трудовій книжці навчалася у спірний період та працювала у спірний період, які не зараховані відповідачем, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення трудової книжки.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, (далі Порядок №22-1), органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі. Порядком № 22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів, які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає. Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Суд вважає, що право позивачки на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на керівника або уповноваженого працівника підприємства, вина позивача у неналежному заповненні його трудової книжки відсутня, а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі і зазначена обставина не може позбавити позивача права на призначення пенсії. Зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назву підприємства та період роботи з аналізу усіх граф трудової книжки. Під час розгляду справи не надано доказів того, що вказані записи в трудовій книжці позивача є сфальсифікованими або мають підробний характер.

Наведене вище у своїй сукупності є підставою для висновку про неправомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від №98 від 05.12.2023 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Разом з чим, позивач в адміністративному позові просить суд визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1979 р. по 25.07.1982 р. згідно довідки № 309 від 15.11.2023р., та період роботи з 22.07.1989 по 22.10.1990 р. згідно трудової книжки від 23.09.1982 р. НОМЕР_1 протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1979 р. по 25.07.1982 р. згідно довідки № 309 від 15.11.2023р., та період роботи з 22.07.1989 по 22.10.1990 р. згідно трудової книжки від 23.09.1982 р. НОМЕР_1 .

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення/перерахунок пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Згідно з п. 4.8 розділу ІV Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «;Про електронні довірчі послуги» та «;Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належними відповідачами у правовідносинах щодо призначення позивачу пенсії за віком є Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, структурний підрозділи якого, визначений за принципом екстериторіальності, та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області як територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

При цьому, обов`язок зарахування страхового стажу та повторного розгляду заяви позивача покладається саме на Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області, оскільки місцем реєстрації позивачки є Одеська область.

З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

З урахуванням того, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління ПФУ в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення №98 від 05.12.2023 р. Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову в призначенні пенсії за віком.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1979 р. по 25.07.1982 р., та період роботи з 22.07.1989 по 22.10.1990 р. згідно трудової книжки від 23.09.1982 р. НОМЕР_1 протиправною

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1979 р. по 25.07.1982 р., та період роботи з 22.07.1989 по 22.10.1990 р. згідно трудової книжки від 23.09.1982 р. НОМЕР_1 .

Стягнути з Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (, вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

Стягнути з Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83);

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (, вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000)

Суддя П.П. Марин