Справа № 320/5779/22
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року м. Київ № 320/5779/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянув порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 343 від 09.06.2022 року Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Носенка Германа Миколайовича;

- поновити поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_1 на роботі;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що оспорюваний наказ про застосування до нього дисциплінарного стягнення є протиправним, бо ним не було допущено дисциплінарного проступку, оскільки дисциплінарне стягнення не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. На думку позивача, в описовій частині наказу, який оскаржується не зазначено ані жодних обставин вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення, ані жодних конкретних підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.07.2022 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання. Також суд витребував від відповідача належним чином засвідчені матеріали службового розслідування з усіма матеріалами на підставі яких прийнято спірний наказ; копію особової справи позивача; довідку про суму нарахованого середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці роботи позивача; належним чином засвідчені документи і матеріали, що стали підставою для прийняття спірного наказу про звільнення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 суд повернув Департаменту патрульної поліції відзив на позовну заяву вх.№ 18187 від 12.08.2022 без розгляду та продовжив строк проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 суд поновив Департаменту патрульної поліції строк на подання відзиву на адміністративний позов у справі № 320/5779/22.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обгурнувтання доводів відзиву на позов відповідач посилався на обставини, встановлені в ході проведення службового розслідування, зокрема, щодо встановлення дисциплінарною комісією неодноразового привласнення позивачем транспортних засобів, коштовного майна та грошових коштів для власних потреб. Крім того, відповідач зазначив, що 01.06.2022 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшла заява ОСОБА_2 про вчинення кримінальних правовпорушень. Відповідно до змісту вказаної заяви троє працівників поліції заволоділи автомобілем Mazda СХ-5, який належав на праві власності ОСОБА_2 . Під час відпрацювання заяви дисциплінарною комісією встановлено, що даним транспортним засобом користувався поліцейський управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 . За фактом скоєння правопорушення матеріали кримінальної справи були передані до Державного бюро розслідувань.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосвується до поліцейскього, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайної необхідності чи необхідної оборони. Також позивач вказав, що обставини подій щодо заволодіння автівкою співробітниками поліції в ході проведення службового розслідування не встановлювались.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 13.12.2022.

У судове засідання, призначене у справі на 13.12.2022 сторони не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, у передбачений законодавством строк.

Від позивача до суду надійшло клопотання про від 16.11.2022 про здійснення розгляду справи по суті заявлених позовних вимог в порядку письмового провадження. Від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до суду надійшла заява про розгляд справи без участі предствника відповідача.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 суд на підставі ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 КАС України суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується відомостями паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 13.02.2020.

Судом встановлено, що позивач з 16.04.2018 року проходив службу в Національній поліції України та з 18.03.2022 перебував на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції .

Відповідно до відомостей витягу з наказу Департаменту патрульної поліції від 14.03.2022 № 613 о/с призначено по управлінню патрульної поліції у місті Києві сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейським взводу №2 роти № 2 батальйону тактико-оперативного реагування, звільнивши з посади поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області, з 18.03.2022 року.

26.05.2022 начальнику Департаменту патрульної поліції надійшла доповідна записка заступника начальника управління начальника відділу проведення службових розслідувань та контролю управління моніторингу та аналітичного забезпечення Департаменту патрульної поліції капітана поліції Арсалана Сам-Далірі щодо можливих порушень службової дисципліни окремими поліцейськими Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин викладених в доповідній записці капітана поліції Арсалана Сам-Далірі, наказом Департаменту патрульної поліції від 26.05.2022 №657 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» було призначено службове розслідування та утворена дисциплінарна комісія по факту перевірки причин та обставин можливого порушення службової дисципліни поліцейським взводу №2 роти № 2 батальйону тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції у місті Києві ДПП сержантом поліції ОСОБА_1 , в умовах воєнного стану.

Крім того, поліцейського взводу №2 роти № 2 батальйону тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції у місті Києві ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків.

За результатами зазначеного службового розслідування складений «Висновок службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни поліцейським взводу № 2 роти №2 батальйону тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Носенком Германом Миколайовичем, поліцейським взводу №1 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції в Донецькій області ДПП Сержантом поліції Тертовим Андрієм Олеговичем, поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції капралом поліції ОСОБА_3 , в умовах воєнного стану», який затверджено начальником Департаменту патрульної поліції Євгенієм Жуковим 09.06.2022.

При цьому, у висновку службового розслідування зазначено, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразились в порушенні вимог пунктів 1, 2, 3, 5 та 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 та 3 частини першої статті 18, частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців першого, другого, третього пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справи України від 09.11.2016 № 1179, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Донецькій області ДПП, на підставі пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону тактико-оперативного реагування УПП у місті Києві ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 09.06.2022 № 343 «Про застосування до працівника УПП у місті Києві ДПП дисциплінарного стягнення» за результатом проведеного службового розслідування, на підставі статей 1, 2, 3, 5 та 13 частини третьої статті 1 дисциплінарного статуту, статті 64 закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1,2 та 3 частини першої статті 18, частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців першого, другого, третього пункту 1 розділу ІІ правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейського взводу №2 роти № 2 батальйону тактико- оперативного реагування управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказ Департаменту патрульної поліції № 343 від 09.06.2022 був реалізований наказом Департаменту патрульної поліції № 840 о/с від 09.06.2022 «По особовому складу», згідно якого відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону тактико-оперативного реагування з 09 червня 2022 року.

Як вбачається із розписки на зазначеному наказу, копію наказу ОСОБА_1 отримав 10.06.2022 року.

Позивач не погоджуючись з даними наказами Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 09.06.2022 № 343 та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 09.06.2022 № 840 о/с про звільнення зі служби в поліції звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту Закон № 580 в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 580 Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною першою статті 3 Закону № 580 обумовлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону № 580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 64 Закону № 580 обумовлено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки". Порядок складання Присяги працівника поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Частиною першою статті 18 Закону № 580 унормовано, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179, затверджено Правила етичної поведінки поліцейських. Ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Частиною першою статті 59 Закону № 580 обумовлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

До основних повноважень поліції, які визначені у частині першій статті 23 Закону № 580 віднесено, зокрема: 1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; 4) вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; 5) здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; 8) у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; 10) вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Приписами статті 19 Закону № 580 визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Проходження служби в органах поліції регламентується спеціальним законодавством, зокрема, Законом № 580 та Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень.

За змістом преамбули Дисциплінарного статуту, дія останнього поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

В статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частиною другою статті 1 Дисциплінарного статуту обумовлено, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до частини 1-3 статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком, як зазначено в статті 12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частини перша - четверта статті 14 Дисциплінарного статуту визначають, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частиною шостою статті 14 Дисциплінарного статуту обумовлено, що службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Згідно частин 1-3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Частинами 1 та 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1)надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних»; «Про державну таємницю» та іншими законами; 4)подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Частиною 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналіз викладених норм свідчить, що протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходу за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, який є підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого вирішується питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно - щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

З аналізу наведених вище норм слідує, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого є з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (частини друга статті 77 Закону № 580).

Суд зазначає, що звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, для вирішення питання щодо правомірності застосування до позивача дисциплінарного стягнення як звільнення із служби в поліції, необхідно враховувати його пропорційність до вчиненого порушення.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало те, що він вчинив проступок, який полягав у грубому порушенні Правил етичної поведінки поліцейських, Дисциплінарного статуту та приписів закону України «Про Національну поліцію», зокрема у порушенні присяги поліцейського.

Узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських, що спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей є Правила етичної поведінки поліцейських, що затверджені наказом МВС України №1179 від 09.11.2016 (далі - Правила).

Відповідно до ч. 1 Розділу ІІ цих правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Правил, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати вчинків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Згідно з висновком службового розслідування, відповідно до доповідної записки від 26.05.2022 № 6421вн/41/2-2022 заступника начальника управління - начальника відділу проведення службових розслідувань та контролю управління моніторингу та аналітичного забезпечення Департаменту патрульної поліції капітана поліції Сам-Далірі А.І. за результатами психофізіологічного дослідження проведеного щодо поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в місті Києві ДПП) сержантом поліції Носенком Германом Миколайовичем, поліцейським взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Донецькій області ДПП) сержантом поліції Тертовим Андрієм Олеговичем, поліцейським взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Донецькій області ДПП капралом поліції ОСОБА_3 виявлено факти можливого вчинення кримінального правопорушення.

А саме, під час опитування з використанням поліграфа поліцейський ОСОБА_1 повідомив про те, що перебуваючи в місті Маріуполі Донецької області, в умовах воєнного стану, під час несення служби (дати не пам`ятає) разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , рухаючись по пр-ту Миру у м. Маріуполі, зупинили автомобіль Mazda СХ-5 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), в зв`язку з тим, що останній швидко рухався. З водієм вказаного автомобіля спілкувався ОСОБА_4 , в цей час ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 провели обшук автомобіля, в якому виявили травматичну зброю, яку в подальшому забрав ОСОБА_4 та грошові кошти в розмірі 4 900 доларів, які поділили між собою. ОСОБА_1 забрав у власника автомобіль Mazda СХ-5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якому в подальшому приїхав до м. Києва. Під час спілкування з водієм вказаного автомобіля проходили громадяни та зробили зауваження на що ОСОБА_1 здійснив один попереджувальний постріл вгору.

Крім того, разом із вказаними працівниками перебуваючи біля магазину «АТБ» (адреси та дати не пам`ятає) спиляли двері до підвалу магазину та взяли із сейфу 6 000 грн, а також близько 10 000 грн із каси магазину.

ОСОБА_1 повідомив про ще один факт привласнення автомобіля. А саме, перебуваючи біля центрального ринку м. Маріуполя він забрав у власника автомобіль ВАЗ-2108, однак під час руху виявилося, що він несправний, тому змушений був того ж дня повернути.

Додатково ОСОБА_1 зазначив, що привласнив для власного користування з різних магазинів наступне майно: робот-пилосос; машинку для стрижки; смартфони Samsung; бездротові навушники марки Huawei та JBL; рюкзак; десять срібних ланцюжків; USB флешки; жорсткий диск; пакет парфумів з магазину Brocard; два ноутбуки; смарт-годинник і фітнес-браслет Huawei. Також, віддав дві гранати знайомому хлопцю на ім`я ОСОБА_5 в обмін на мобільний телефон марки iPhone.

Зі слів поліцейського ОСОБА_1 , поліцейські ОСОБА_3 та ОСОБА_4 привласнювали майно, однак ОСОБА_1 не зміг пригадати що саме. ОСОБА_6 разом із вказаними працівниками неодноразово застосовували фізичну силу до цивільних осіб та привласнювали грошові кошти, які потім ділили між собою. Інколи ОСОБА_3 сам застосовував фізичну силу та забирав грошові кошти. Всі випадки ОСОБА_6 пригадати не зміг. Однак зазначив, що одного разу рухаючись вулицями міста Маріуполь вони побачили чоловіка, який щось фотографував. Наздогнавши його ОСОБА_3 застосував фізичну силу та привласнив грошові кошти, скільки - опитаний не пам`ятає.

Опитаний поліцейський ОСОБА_1 відмовився від надання письмових пояснень, в порядку статті 63 Конституції України.

Крім того, висновок службового розслідування містить відомості відносно того, що 01 червня 2022 року до ДПП надійшла заява від ОСОБА_2 (вх.. ДПП № Л-5430) про вчинення кримінальних правопорушень передбачених частиною четвертою статті 187, частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України. Відповідно до змісту заяви, троє працівників поліції заволоділи автомобілем Mazda СХ-5 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), який належав на праві власності ОСОБА_2 . Даний транспортний засіб ОСОБА_2 передав в користування знайомому ОСОБА_7 , який 07.03.2022 рухаючись по м. Маріуполю був зупинений трьома працівниками поліції, які погрожуючи зброєю забрали у водія ( ОСОБА_7 ) грошові кошти в розмірі 25 000 доларів. Один із поліцейських сів за кермо автомобіля та поїхав на ньому.

Крім того, дисциплінарною комісією встановлено, що 09.06.2022 на скорочений номер екстреного виклику поліції « 102» надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_8 про те, що за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 6, виявлено автомобіль Mazda СХ-5 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), який 07.03.2022 був викрадений в м. Маріуполі Донецької області. Під час відпрацювання заяви виявлено, що даним транспортним засобом користувався поліцейський управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції сержант поліції ОСОБА_1 .

Відповідно до рапорту старшого оперативного уповноваженого Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві Іващенка Є.О. матеріали кримінальної справи за фактом скоєння правопорушення, які мають ознаки складу кримінального діяння, передано за підслідністю до Державного бюро розслідувань.

Під час опитування з використанням поліграфа поліцейський взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Донецькій області ДПП сержант поліції ОСОБА_4 заперечував факти привласнення майна для власного користування, повідомив, що перебуваючи в магазині «Епіцентр» з дозволу власників, взяв мобільний телефон Xiaomi Redmi.

Зазначив, що його колеги (прізвища не назвав) періодично приносили грошові кошти від 200 грн до 1000 грн та ділили між собою.

Перебуваючи в м. Маріуполі під час несення служби разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рухаючись по пр-ту Миру у м. Маріуполі, зупинили автомобіль Mazda СХ-5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в зв`язку з тим, що останній швидко рухався. З водієм вказаного автомобіля спілкувався опитаний. В цей час ОСОБА_1 провів обшук автомобіля, чи був при цьому присутній ОСОБА_3 опитаний не знає. У водія виявлено травматичний пістолет, який в подальшому опитаний викинув на місці зупинки автомобіля. Сам автомобіль привласнив ОСОБА_6 . Грошових коштів в автомобілі опитаний не бачив. Чи застосовував будь-хто з присутніх на місці події зброю - не пам`ятає.».

Як встановлено судом, згідно частини другої статті 24 Закону № 580 у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Слід зазначити, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено військовий стан. Правовий режим воєнного стану порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану».

Частина третя та четверта статті 41 Конституції України визначають, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до приписів частини першої статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військовим командуванням, якому в межах, визначених цим Законом, надається право разом з органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування здійснювати заходи правового режиму надзвичайного стану, є: Головний орган військового управління Національної гвардії України; Служба безпеки України; Військова служба правопорядку у Збройних Силах України.

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначений Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Згідно з частиною першою та другою статті 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради. У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у частині першій цієї статті.

Враховуючи наведене, слід зазначити, що запроваджувати та здійснювати примусове відчуження майна, що перебуває у приватній власності, як захід правового режиму воєнного стану має право військове командування.

Відповідно до абзацу першого частини першої та частини другої статті 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.

Відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» у разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі. У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна. Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.

Дисциплінарною комісією підсумовано, що поліцейський взводу № 2 роти № 2 батальйону тактико-оперативного реагування УПП в місті Києві ДПП сержант поліції ОСОБА_1 , поліцейський взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Донецькій області ДПП сержант поліції ОСОБА_4 , поліцейський взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Донецькій області ДПП капрал поліції ОСОБА_3 в порушенні встановленого механізму примусово відчужували майно у громадян в умовах правового режиму воєнного стану.

Суд зазначає, що позивач звертаючись до суду зазначив про те, що на час введення воєнного стану, ОСОБА_1 проходив службу на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції та знаходився у місті Маріуполь Донецької області.

При цьому, вказав, що у зв`язку з веденням бойових дій безпосередньо у місті Маріуполь 15.03.2022 року для захисту життя, за вказівкою керівника (виконуючого його обов`язки) він разом із дружиною та ще двома цивільними особами, був вимушений покинути територію Донецької області. Для проведення евакуації із території ведення бойових дій ним був залучений легковий автомобіль, який знаходився на стоянці біля підрозділу поліції, в зв`язку з тим, що усі службові автомобілі поліції були пошкодженні та знаходились у неробочому стані.

Як зазначив позивач, у нього були документи про реєстрацію та ключі на автомобіль, який ним був використаний з метою евакуації у зв`язку з тим, що за декілька днів до цього, знаходячись на чергуванні з охорони правопорядку на території міста Маріуполь у складі наряду, цей автомобіль було затримано для з`ясування обставин щодо скоєння його водієм (який не є власником автомобіля) адміністративного правопорушення.

Разом з тим, позивач наголошував, що після прибуття до підрозділу в якому він продовжив проходження служби взвод № 2 роти № 2 батальйону тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у місті Києві, автомобіль на якому він евакуйовувався, ним не використовувався, він знаходився на стоянці біля підрозділу поліції, а ОСОБА_1 намагався знайти його власника з метою його передачі.

Суд зазначає, що із загальновідомих джерел, які розміщені в мережі Інтернет судом встановлено, що одним із міст, де велися бої, з перших днів став Маріуполь, оборона міста тривала 86 днів, більшість із яких у повному оточенні російських військ.

З огляду на зазначені ОСОБА_1 обставини, які викладені у тексті позову, суд враховує, що позивач виїзджаючи з міста Маріуполь, яке з початку повномасштабного вторгнення 24.02.2022 перебувало під постійними обстрілами, діяв у стані крайньої необхідності, зокрема з метою збереження життя.

Водночас, суд зазначає, що позивач перетнувши територію Маріуполя та діставшись пункту прибуття у м. Запоріжжя, та у подальшому у м. Київ, не надав доказів вчинення ним добросовісно дій щодо оформлення рапорту, в якому було б викладено обставини, щодо використання з метою евакуації автомобіля Mazda СХ-5 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), який належав на праві власності іншій особі.

При цьому позивач скористався своїм правом щодо відмови від надання будь-яких пояснень з приводу виявлених порушень в ході службового розслідування та не було надано під час проведення службового розслідування будь-яких яких доказів щодо дотримання ним частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту, згідно якого, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, можна зробити висновок, що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

До того ж, суд звертає увагу, що законодавством регламентовано обов`язок осіб, які проходять службу в органах поліції неухильно, сумлінно та відповідально виконувати покладені на них завдання. Водночас проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.

Законодавством регламентовано спеціальний режим роботи органів поліції у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України та в умовах воєнного стану. Особа, яка заступає на службу до органів поліції, бере на себе зобов`язання виконувати покладені на неї функції та завдання, зокрема, в умовах воєнного стану, та повинна усвідомлювати і розуміти специфіку проходження служби в поліції, яка зумовлює підвищені вимоги до кожного поліцейського, якими він не може нехтувати за жодних обставин.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт вчинення дисциплінарного проступку, під чим слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

З огляду на вказане у своїй сукупності, за встановлених обставин службового розслідування, суд вважає, що оскільки в діях позивача наявний беззаперечний склад дисциплінарного проступку, відповідач обрав позивачу вид дисциплінарного стягнення обґрунтовано, пропорційно вчиненню дисциплінарного проступку, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Аналізуючи матеріали службового розслідування, суд погоджується із висновками відповідача, що в діях позивача наявний склад дисциплінарного проступку.

Водночас позивачем не надано до суду доказів спростування висновків службового розслідування, не доведено правомірності своїх дій та не надано пояснень що перешкоджало позивачу у вставнолений спосіб та порядок доповісти керівництву відносно обставин, які у подальшому стали предметом службового розлідування та порушення кримінальної справи.

В контексті спірних правовідносин суд має на меті підкреслити, що обраний вид дисциплінарного стягнення є найсуворішим, однак вчинення позивачем проступку суд оцінив в аспекті співмірності тяжкість вчиненого проступку та обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення.

Адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Така позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 815/2705/16 та від 24.06.2021 у справі № 826/7830/17.

Адміністративний суд у силу вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен перевірити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тощо.

Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідачем було правомірно прийнято наказ від 09.06.2022 № 343 в частині звільнення зі служби у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення.

Підстави для задоволення позовних вимог про визнання спірного наказу протиправним і його скасування відсутні, відтак відсутні і підстави для задоволення похідної вимоги зокрема щодо поновлення позивача на посаді.

Згідно з вимогами статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.