Справа № 320/4733/24
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року Київ Справа №320/4733/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві, в якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві всіх належних йому сум в день звільнення відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України;

2. Стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні згідно положень частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України в сумі 56 094.03 грн. за період з 1 листопада 2023 року по 3 листопада 2023 року включно, з 6 листопада 2023 року по 10 листопада 2023 року включно та за 13 листопада 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в м. Києві допущено затримку при проведенні повного розрахунку в день звільнення 31.10.2023, у зв`язку з чим вона має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.11.2023 по 13.11.2023.

12.02.2024, ухвалою суду вказана позовна заява була залишена без руху з підстав невідповідності останньої вимогам ч. 5 ст. 160 КАС України (конкретизувати прохальну частину позову та вимоги щодо відповідача, надання довідки з деталізацією виплат, які були здійсненні позивачеві).

16.02.2024 позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків в порядку ст.169 КАС України з роз`ясненням по недолікам вказаним в ухвалі суду від 12.02.2024.

Таким чином, недоліки позовної заяви позивачем усунуто.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що позивач була звільнена рішенням Вищої ради правосуддя №1016/0/15-23 від 31.10.2023 та відрахована зі штату суду наказом Голови суду від 02 листопада 2023 року №362-к. Також згаданим наказом вирішено здійснити ОСОБА_1 виплату компенсації за невикористану частину основної щорічної відпустки, додаткової щорічної відпустки та вихідну допомогу. Деснянський районний суд міста Києва листом від 06 листопада 2023 року направив Управлінню копії наказів, отриманих Управлінням 07 листопада 2023 року. Згідно з діловодством, всі документи, що надходять до Управління проходять реєстрацію, проставлення резолюції та лише після цього надходять до виконавця. Відповідно до історії зміни статусу документа, лист надійшов до виконавця 08 листопада 2023 року, після чого був введений до системи та направлений для виконання до Казначейства. Відповідно до Указу Президента України від 26.07.2023 №451/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановляю: продовжити дію воєнного стану на території України до 16 листопада 2023 року. Відповідно до наказу Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві №6/аг від 24 червня 2022 року "Про організацію роботи під час повітряної тривоги", пунктом 4.1. передбачено, що на випадок виникнення надзвичайної ситуації, пов`язаної із загрозою ракетного удару та оголошення сигналу "повітряної тривоги", загрозою або початком забруднення повітря хімічно небезпечною чи радіоактивною речовиною, всім працівникам Управління рекомендовано спуститися в найближче укриття станція метро "Печерська". Іншими словами, під час оголошення "повітряної тривоги" Управління припиняє роботу, усі працівники негайно мають прослідувати до найближчого укриття. Лише після оголошення "відбою повітряної тривоги", працівники Управління мають змогу повернутися до своїх робочих місць 10.11.2023 об 11:23 (п`ятниця, скорочений робочий день) Казначейством були переведені кошти для розрахунку по наказу №362-к, але згідно з даними наявними в інтернет-ресурсах у Києві була оголошена "повітряна тривога", яка тривала 3 години 37 хвилин, що унеможливило проведення розрахунку в той день з об`єктивних причин. Тому він був проведений на наступний робочий день 13.11.2023. Зазначає, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Тому вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Позивачем надано суду відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що відзиви відповідачів на позов є необґрунтованим, а тому не може братися судом до уваги, просив позов задовольнити в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в позові.

Представником відповідача надано суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просив у задоволенні позову відмовити, зазначив, що здійснити розрахунок з позивачкою з 31 жовтня до 07 листопада 2023 року без фактичного документу, що підтверджує відрахування зі штату було взагалі неможливо.

Третя особа правом надання пояснень по позову не скористалась.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 рішенням Вищої ради правосуддя "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Деснянського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку" №1016/0/15-23 від 31.10.2023 було звільнено з посади судді Деснянського районного суду міста Києва, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Голови Деснянського районного суду міста Києва від 2 листопада 2023 року №362-к "Про відрахування зі штату суддів судді Лісовської О.В." позивач відрахована зі штату суду 2 листопада 2023 року.

Згідно Наказу від 2 листопада 2023 року №362-к позивачу належить до виплат: компенсація за невикористану частину основної щорічної відпустки за період роботи з 11 травня 2022 року по 10 травня 2023 року у кількості 18 робочих днів; компенсація за невикористану частину додаткової щорічної відпустки за 2022 рік в кількості 7 календарних дні; компенсація за невикористану частину основної щорічної відпустки за період роботи з 11 травня 2023 року по 2 листопада 2023 року у кількості 15 робочих днів; компенсація за невикористану частину додаткової щорічної відпустки за вислугу років за 2023 рік в кількості 13 календарних днів; вихідну допомогу в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Кошти в сумі 521 488, 93 грн 14.11.2023 надійшли на банківський рахунок позивача, що підтверджується випискою по рахунку АТКБ "Приватбанк" за 14.11.2023 №6И497DN4K0AQKIT7.

5 грудня 2023 року позивач звернулась до відповідача з письмовою пропозицією досудового врегулювання спору щодо добровільної сплати загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Листом від 20 грудня 2023 року №6-3380/23 відповідач повідомив позивача про проведення розрахунку з останнім 8 листопада 2023 року.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві всіх належних їй сум в день звільнення відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України, позивач звернулась до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, законодавством установлений обов`язок роботодавця провести в день звільнення працівника виплату йому всіх сум, що належать від підприємства, установи, організації. Водночас за невиконання такого обов`язку встановлена відповідальність для роботодавця (виплата працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку) у випадку відсутності спору про розмір сум та у випадку, коли такий спір вирішено на користь працівника.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №400/2884/18, від 16.07.2020 у справі №812/1259/17, від 16.07.2020 у справі №825/1540/17, від 30.04.2020 у справі №140/2006/19, від 13.08.2020 у справі №808/610/18.

Статтею 52 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) визначено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Відповідно до ч.2 ст.135 указаного Закону суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Таким чином, після зарахування судді до штату суду він є працівником цього суду і отримує заробітну плату у вигляді суддівської винагороди. У разі звільнення - суддя припиняє трудові відносини із цим судом, а тому має право на повний розрахунок із ним відповідно до ст.116 КЗпП України, оскільки спеціальним Законом №1402-VIII питання спірної компенсації не урегульоване.

Як підтверджується копією виписки з карткового рахунку позивача та не заперечується відповідачем у відзиві, недоотримана сума коштів виплачена позивачу 14.11.2023.

Cуд зазначає, що датою звільнення судді є дата прийняття уповноваженим органом (Вищою радою правосуддя) відповідного рішення, в даному випадку - 31 жовтня 2023 року.

Акт про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади є правовою підставою для виникнення або закінчення конкретних трудових відносин особи як судді з державою. У таких відносинах роботодавцем є держава, а на голову суду покладається обов`язок оформити ці відносини та встановити початковий або кінцевий момент їх виникнення з призначенням, пов`язаних з цим, відповідних виплат.

Отже, до повноважень голови суду належить видання на підставі акта про звільнення судді з посади відповідного наказу. Тобто, в контексті спірних правовідносин повноваження голови суду обмежуються виданням наказу про відрахування судді, звільненого ВРП з посади судді.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 по справі №815/5811/16 (№ в ЄДРСР 88986978).

Отримавши рішення ВРП Голова суду на підставі статті 125 Закону № 1402-VIII зобов`язаний видати наказ про виключення зі штату суду.

Зважаючи на те, що звільнення позивача відбулось 31.10.2023, а 14.11.2023, недоотримана сума коштів 521 488, 93 грн була виплачена позивачу (надійшла на банківський рахунок) має місце факт невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

При цьому суд констатує, що станом на час звільнення позивача був відсутній спір про розміри належних їй сум.

Враховуючи встановлений факт невиплати з вини ТУ ДСА України м. Києві належних звільненій ОСОБА_1 сум (521 488, 93 грн) у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, необхідним є зобов`язання відповідача виплатити позивачу її середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, а саме, з 01.11.2023 по 13.11.2023.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Пунктом 2 Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладене розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно з наданою ТУ ДСА України в м. Києві довідкою від 23.11.2023 середньоденна заробітна плата (суддівська винагорода) за останні 2 місяці перед звільненням складала за вересень 2023 року - 134002,50 грн; за жовтень 2023 року - 134002,50 грн., кількість фактично відпрацьованих робочих днів протягом двох останніх місяців роботи на займаній посаді - 43 дні, середньоденний заробіток складає 6232, 67 грн ( 268005, 00 / 43 робочі дні).

Час затримки виплати належних звільненій ОСОБА_1 сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, а саме, з 01.11.2023 по 13.11.2023 складає 9 робочих днів.

Відтак, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 56 094,03 грн (6232,67 грн х 9 робочих днів).

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилається на Указ Президента України від 26.07.2023 року № 451/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено дію воєнного стану на території України до 16 листопада 2023 року, а також на наказ ТУ ДСА в м. Києві № 6/аг від 24 червня 2022 року" Про організацію роботи під час повітряної тривоги", пунктом 4.1. якого передбачено, що на випадок виникнення надзвичайної ситуації, пов`язаної із загрозою ракетного удару та оголошення сигналу "повітряної тривоги", загрозою або початком забруднення повітря хімічно небезпечною чи радіоактивною речовиною, всім працівника Управління рекомендовано спуститися в найближче укриття станція метро "Печерська".

Як зазначено у відзиві на позов, 10.11.2023 року об 11:23 (п`ятниця, скорочений робочий день) Казначейством були переведені кошти для розрахунку по наказу № 362-к, але згідно з даними, наявними в інтернет-ресурсах, у м. Києві булла оголошена "повітряна тривога", яка тривала 3 години 37 хвилин, що унеможливило проведення розрахунку в той день з об`єктивних причин. Тому він був проведений на наступний робочий день 13.11.2023, суд зазначає наступне.

Відповідно до даних, що містяться у застосунку "Київ Цифровий", дійсно, 10 листопада 2023 року у м. Києві у 10:29 було оголошено повітряну тривогу, що тривала 3 години 37 хвилин, тобто до 14:06. Згідно із інформацією, розміщеною на сайті ТУ ДСА у м. Києві, розклад роботи відповідача у п`ятницю з 08:00 до 15:45.

Як вбачається з викладеного вище, відбій повітряної тривоги був о 14:06, а робочий день тривав до 15:45.

З наданого відзиву на позов неможливо встановити, чому у робочий час, що залишався після відбою тривоги, не був проведений розрахунок з позивачем.

Що стосується тверджень відповідача про наявність обставин непереборної сили, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Згідно із частиною другою статті 14-1 Закону України "Про торгово- промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройних конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, ведення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона обмеження) експорту/ імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності. Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс- мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. При цьому сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17.

Так, на підтвердження настання форс-мажорних обставин у Торгово-промисловій палаті України видається сертифікат про форс-мажорні обставини документ встановленої ТПП України форми, виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору та затвердженим Регламентом.

На офіційному сайті ТПП України зазначено наступне: "З метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакета документів у період дії введеного воєнного стану на сайті ТПП України розміщено 28.02.2022 загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин. Даний лист особа, яка порушує свої зобов`язання у зв`язку із обставинами, пов`язаними із військовою агресією російської федерації проти України, в період дії введеного воєнного стану має право долучати до свого повідомлення про форс- мажорні обставини, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів у встановлений термін для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом". У постанові Верховного Суду від 25.01.2022 року у справі № 904/3886/21 вказано про те, що належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин (доказом існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору) є відповідний сертифікат.

Така позиція суду є цілком логічною, оскільки лист Торгово-промислової палати від 28.02.2022 року засвідчує лише наявність воєнного стану як форс-мажору в цілому, однак це не означає, що він стане непереборною обставиною для кожного.

Сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональною ТПП за особистою заявою сторони, засвідчує не лише наявність форс- мажорної обставини, а її вплив на конкретне зобов`язання, що унеможливлює його виконання у термін, передбачений відповідним договором, контрактом, угодою.

Таким чином, відповідач на підтвердження наявності обставин непереборної сили, що завадили йому своєчасно виконати свої зобов`язання перед позивачем, повинен надати докази на підтвердження наявності таких обставин, але у даній справі відповідачем такі докази надані не були.

Крім того, однієї лише наявності форс-мажору, листа Торгово-промислової палати чи сертифіката недостатньо, невиконання зобов`язання має бути спричинене саме форс-мажором.

Варто звернути увагу суду на те, що оголошення повітряної тривоги 10.11.2023 року у період часу з 10:29 до 14:06 лише свідчить про неможливість (за твердженням відповідача) виконання зобов`язань перед позивачем у цей час.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v.Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на викладене та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за доцільне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві всіх належних йому сум в день звільнення та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати належних їй сум в розмірі 56 094, 03 грн.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на викладене та встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 1211, 20 грн, а позовні вимоги задоволено, наявні підстави для розподілу витрат зі сплати судового збору у сумі 1211, 20 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України, передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що 4 грудня 2023 року між позивачем та адвокатом Олійником Олександром Володимировичем укладено договір про надання правничої допомоги адвокатом №04/1/23-пд.

22 січня 2024 року між сторонами підписано акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг), Довідка - рахунок №02/01/24 від 22 січня 2024, Детальний опис витрат, відповідно до яких загальна вартість послуг адвоката з надання правничої допомоги становить 15 000,00 грн., та яка включає: вивчення матеріалів по справі та надання відповідної правової оцінки 1 год. 45 хв. - 3500 грн; підготовка та надіслання адвокатського запиту - 2500 грн ; підготовка позовної заяви 4 год. 30 хв.- 9 000 грн.

Під час розгляду справи відповідачем не спростовано правомірність заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на правничу допомогу.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, підлягає сплаті за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача у розмірі 15 000 ,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) належних їй сум при звільнені, відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки виплати належних їй сум при звільненні з 01.11.2023 по 13.11.2023 в розмірі 56 094,03 грн (п`ятдесят шість тисяч дев`яносто чотири гривні три копійки).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений нею судовий збір в сумі 1211, 20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.