Справа № 200/3788/24
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

03 липня 2024 року Справа №200/3788/24

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка

Олега Миколайовича ознайомившись з позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Соборна, буд. 3) відповідач 1,

Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Харківська область, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх) відповідач 2,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Підгайну Віту Володимирівну, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до загального стажу періоду здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 09.10.1996 по 28.02.1999, з 01.04.1999 по 31.05.1999, з 01.07.1999 по 31.08.1999, з 01.10.1999 по 30.11.1999, з 01.01.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2003 по 01.01.2004 згідно зі ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головне Управління Пенсійного фонду в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.10.2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням стажу роботи за період здійснення підприємницької діяльності з 09.10.1996 по 28.02.1999, з 01.04.1999 по 31.05.1999, з 01.07.1999 по 31.08.1999, з 01.10.1999 по 30.11.1999, з 01.01.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2003 по 01.01.2004.

14 червня 2024 року ухвалою суду залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

Постановляючи означену ухвалу суд виходив з того, що початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Актом індивідуальної дії, з яким пов`язано незарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.10.2023 року № 92, яке позивачу було направлено 18.10.2023 року, проте доказів на підтвердження дати отримання позивачем означеного рішення стороною позивача до суду не надано.

Поряд із цим, 31.10.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про роз`яснення причин незарахування періоду підприємницької діяльності з 09.10.1996 року по 01.01.2004 року, тобто про незарахування спірних періодів позивачу було відомо станом на 31 жовтня 2023 року.

На означене звернення позивач від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.12.2023 року, яким йому було повідомлено про порядок зарахування підприємницької діяльності до страхового стажу за період з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року, та рекомендовано повторно звернутись до органу ПФУ із наданням РНОКПП для надання повної та ефективної відповіді на звернення.

Поряд із цим, доказів на підтвердження дати отримання цього листа сторона позивача не надала.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду із позовною заявою закінчився 30 квітня 2024 року.

Подальше листування з органом ПФУ позивачем з органами ПФУ було продовжено 20 лютого 2024 року, на його звернення відповідачем 1 листом від 14.03.2024 року № 5703-3818/М-02/8-0500/24 позивачу повідомлено підстави незарахування спірних періодів.

Водночас, подальше листування позивача з органами ПФУ не впливає на строк звернення до суду, оскільки на момент закінчення цього строку позивачу було з 31.10.2023 року було достеменно відомо про незарахування спірних періодів.

При цьому, з листа відповідача 2 від 21.05.2024 року № 0500-0202-8/51244, наданого стороною позивача суд установив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області проведено розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.10.2023 № 12839 з урахуванням рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 по справі №140/5997/22 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2023 по справі № 140/5997/22.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, суд установив, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 року у справі № 140/5997/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання у Жданівському металургійному інституті з 01.09.1979 по 17.02.1983 та з 19.05.1983 по 10.08.1984; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання у Жданівському металургійному інституті з 01.09.1979 по 17.02.1983 та з 19.05.1983 по 10.08.1984; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В означеному рішенні суд дійшов висновку, що правомірність дій пенсійного органу в частині не зарахування періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 09.10.1996 по 06.02.2017 (за винятком періодів: з 01.03.1999-31.03.1999, 01.06.1999-30.06.1999, 01.09.1999-30.09.1999, 01.12.1999-31.12.1999, 01.12.2000-31.12.2002, які були зараховані до страхового стажу) до трудового (страхового) стажу позивача, а тому вимога позивача про зарахування до страхового стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 09.10.1996 по 06.02.2017 є безпідставною та не підлягає до задоволенню, оскільки позивачем не надано належних доказів та інформації про сплату ним страхових внесків (ЄСВ), облік яких ведеться пенсійним органом, за період з 09.10.1996 по 06.02.2017 (за винятком періодів: з 01.03.1999-31.03.1999, 01.06.1999-30.06.1999, 01.09.1999-30.09.1999, 01.12.1999-31.12.1999, 01.12.2000-31.12.2002, які були враховані до страхового стажу відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5). В індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) відсутня інформація про сплату позивачем страхових внесків за період здійснення ним підприємницької діяльності з 09.10.1996 по 06.02.2017 (за винятком періодів: з 01.03.1999-31.03.1999, 01.06.1999-30.06.1999, 01.09.1999-30.09.1999, 01.12.1999-31.12.1999, 01.12.2000-31.12.2002 в які підтверджена сплата страхових внесків).

Відтак у задоволенні позовних вимог позивача про зарахування до страхового стажу позивача періодів з 09.10.1996 по 06.02.2017 (за винятком періодів: з 01.03.1999-31.03.1999, 01.06.1999-30.06.1999, 01.09.1999-30.09.1999, 01.12.1999-31.12.1999, 01.12.2000-31.12.2002, які були враховані до страхового стажу відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5) суд відмовив.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 140/5997/22 від 20 березня 2023 року у цій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 року у справі № 140/5997/22 залишено без змін.

Відтак, суд дійшов висновку, що ураховуючи викладене, про необхідність підтвердження сплати страхових внесків за спірні періоди позивач був обізнаний із висновків рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 року у справі № 140/5997/22.

20 червня 2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків адміністративного позову, у якій остання зазначила, що відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.12.2023 року не була отримана позивачем в грудні 2023 року ні засобами електронного зв`язку, ні поштовим відправленням. Отримати йому її вдалося лише після того як він звернувся до юриста, який в телефонному режимі зв`язувався з відповідачем 1 та повідомляв, що ОСОБА_1 на своє звернення від 31.10.2023 року не отримував жодної відповіді. Лист відповідача 1 від 08.12.2023 року ОСОБА_1 отримав у лютому 2024 року.

На цей лист він шляхом оформлення звернення на веб-порталі ПФУ 20.02.2024 року направив відповідь, де надав відомості про свій РНОКПП (скрін звернення з веб_порталу ПФУ додається), відповідь Головного управління ПФУ в Донецькій області від 14.03.2024 містить інформацію про зараховані періоди підприємницької діяльності до страхового стажу. Адвокатський запит до відповідача 1 був спрямований на отримання інформацію щодо періодів провадження підприємницької діяльності, які не були зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 . Була надана відповідь від 02.05.2024, яка також не містила інформації про періоди підприємницької діяльності, не зараховані до страхового стажу. Лише на адвокатський запит від 16.05.2024 відповідач 1 надав інформацію, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2023 по справі 140/5997/22 орган ПФУ не зобов`язано зарахувати період підприємницької діяльності з 09.10.1996. Цей період зазначений в листі відповідача 1 від 14.03.2024 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

24 червня 2024 року ухвалою суду продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви на строк не більше 5 днів та запропоновано стороні позивача надати докази на підтвердження дати отримання листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.12.2023 року.

28 червня 2024 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів, а саме у Головного управління Пенсійного фонду України підтвердження направлення листа від 08.12.2023 позивачу ОСОБА_1 та підтвердження отримання вказаного листа позивачем, яке вмотивовано тим, що лист відповідача 1 від 08.12.2023 року ОСОБА_1 отримав у лютому 2024 року. На цей лист він шляхом оформлення звернення на веб-порталі ПФУ 20.02.2024 року направив відповідь, де надав відомості про свій РНОКПП. Надати підтвердження дати отримання листа відповідача 1 від 08.12.2023, отриманого у лютому 2024 року, ОСОБА_1 не має можливості, оскільки для того щоб знайти цей лист йому довелося звертатися за допомогою до юриста, який за допомогою телефонних дзвінків шукав цей лист.

Також представник позивача зазначила зі скріну особистого кабінету ОСОБА_1 , який був наданий на виконання ухвали від 14.06.2024 про залишення адміністративного позову без руху, вбачається, що до кабінету цього листа позивач не отримував.

Дослідивши доводи сторони позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 79 КАС України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 КАС України, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Дослідивши надану позивачем роздруківку з особистого кабінету позивача на вебпорталі ПФУ (https://portal.pfu.gov.ua), суд установив, що інформація у ній роздрукована таким чином, що містить тільки звернення позивача від 20.02.2024 року та відповідь на нього, а також візуальні сліди обрізання зображення, водночас, у графі «перелік звернень» зазначено «20», а у графі «виконано» зазначено «20», що свідчить проте, що інформацію стороною позивача стосовно його звернень надано вибірково та не у повному обсязі.

Отже, надана стороною позивача роздруківка з особистого кабінету позивача на вебпорталі ПФУ (https://portal.pfu.gov.ua) не може бути належним доказом неотримання останнім відповіді відповідача 1 від 08.12.2023 року, водночас, тільки роздруківка з особистого кабінету позивача на вебпорталі ПФУ (https://portal.pfu.gov.ua) стосовно всіх 20 звернень може підтвердити або спростувати його доводи.

При цьому, суд не вбачає причин, які б завадили стороні позивача надати до суду роздруківку з особистого кабінету позивача на вебпорталі ПФУ (https://portal.pfu.gov.ua) у повному обсязі.

Поряд із цим, сторона позивача не зазначила, у кого саме просить суд витребувати зазначені нею документи.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 КАС України, про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.

Надаючи оцінку доводам клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19 виснувала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Водночас, у постанові від 13 лютого 2024 року у справі № 140/9165/23 Верховний Суд, покликаючись на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 та постанови Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №160/14919/22, звернув увагу на можливість позивача реалізувати своє право на подання позовної заяви до суду самостійно або через представника, шляхом надсилання документів засобами поштового зв`язку, на офіційну електронну адресу суду, через особистий кабінет у системі «Електронний суд» або будь-якими іншими дистанційними засобами зв`язку, при цьому, неможливість вчинення таких дій потребує доказового обґрунтування.

Верховний Суд з-поміж іншого звернув увагу на те, що питання поновлення пропущених процесуальних строків вирішується судом в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Найпоширенішими підставами, за яких може бути поновлений пропущений строк звернення до суду, є, зокрема, форс-мажорні обставини або такі, що перебували поза контролем особи (аварії, катастрофи, природні явища) та інші об`єктивні причини, що не залежали від її волі (тяжка хвороба, неправомірні дії інших осіб тощо). Водночас, у випадку, коли позивачем не наведено обґрунтованих аргументів та переконливих доказів, які могли б свідчити про об`єктивну неможливість вчинення ним всіх необхідних і можливих дій щодо реалізації процесуальних прав у передбачені процесуальним законом строки, застосування судами передбачених законом наслідків пропущення строків звернення до суду, не є порушенням права особи на доступ до суду.

Клопотання сторони позивача про поновлення строку звернення до суду не містить посилань на обставини, що перебували поза контролем позивача та становили непереборну перешкоду для своєчасного звернення до суду.

Поряд із цим, тривале листування позивача з відповідачами не може бути розцінене судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду із позовною заявою, оскільки відсутність інформації про підстави незарахування спірних періодів до страхового стажу позивача не є перешкодою для звернення до суду за захистом своїх прав, водночас, про тривалість незарахованого періоду страхового стажу позивачу було достеменно відомо станом на 31.10.2023 року, оскільки він зазначив про це у своєму зверненні від 31.10.2023 року.

Крім того, суд ураховує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 року у справі № 140/5997/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання у Жданівському металургійному інституті з 01.09.1979 по 17.02.1983 та з 19.05.1983 по 10.08.1984; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання у Жданівському металургійному інституті з 01.09.1979 по 17.02.1983 та з 19.05.1983 по 10.08.1984; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В означеному рішенні суд дійшов висновку, що правомірність дій пенсійного органу в частині не зарахування періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 09.10.1996 по 06.02.2017 (за винятком періодів: з 01.03.1999-31.03.1999, 01.06.1999-30.06.1999, 01.09.1999-30.09.1999, 01.12.1999-31.12.1999, 01.12.2000-31.12.2002, які були зараховані до страхового стажу) до трудового (страхового) стажу позивача, а тому вимога позивача про зарахування до страхового стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 09.10.1996 по 06.02.2017 є безпідставною та не підлягає до задоволенню, оскільки позивачем не надано належних доказів та інформації про сплату ним страхових внесків (ЄСВ), облік яких ведеться пенсійним органом, за період з 09.10.1996 по 06.02.2017 (за винятком періодів: з 01.03.1999-31.03.1999, 01.06.1999-30.06.1999, 01.09.1999-30.09.1999, 01.12.1999-31.12.1999, 01.12.2000-31.12.2002, які були враховані до страхового стажу відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5). В індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) відсутня інформація про сплату позивачем страхових внесків за період здійснення ним підприємницької діяльності з 09.10.1996 по 06.02.2017 (за винятком періодів: з 01.03.1999-31.03.1999, 01.06.1999-30.06.1999, 01.09.1999-30.09.1999, 01.12.1999-31.12.1999, 01.12.2000-31.12.2002 в які підтверджена сплата страхових внесків).

Отже, у суду є підстави вважати, що з 15.11.2022 року позивачу було відомо, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) відсутня інформація про сплату позивачем страхових внесків за період здійснення ним підприємницької діяльності з 09.10.1996 по 06.02.2017, за винятком періодів: з 01.03.1999-31.03.1999, 01.06.1999-30.06.1999, 01.09.1999-30.09.1999, 01.12.1999-31.12.1999, 01.12.2000-31.12.2002, в які підтверджена сплата страхових внесків, відповідає заявленим позовним вимогам.

Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов подано до суду поза межами шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, поряд із цим, стороною позивача не наведено причин пропуску строку звернення до суду, які б були визнані судом поважними.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.п. 1, 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, а також у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, тому позовна заява підлягає поверненню, відповідно до приписів ч. 2 ст. 123 КАС України, п.п. 1, 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 73, 123, 161, 169, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.

Повернути позивачу позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, за сторінкою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки ://court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко