Справа № 580/1013/24
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1013/24 Суддя (судді) першої інстанції: Бабич А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Беспалов О.О.

Ключкович В.Ю.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною і скасування відмови та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову про призначення їй пенсії у разі втрати годувальника відповідно до вимог ч.3 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та здійснення виплати зазначеного виду пенсії у розмірі, встановленому ст.37 вказаного Закону;

- зобов`язати відповідача призначити їй виплату пенсії в разі втрати годувальника відповідно до вимог ч.3 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та здійснювати виплату зазначеного виду пенсії у розмірі, встановленому ст.37 вказаного Закону.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.10.2023 про здійснення перерахунку та призначення пенсії в разі втрати годувальника в розмірі 70% грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на 1-го непрацездатного члена сім`ї та призначення виплати підвищення до пенсії в розмірі 42% прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом, заяву ОСОБА_1 від 05.10.2023 та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення щодо такого перерахунку пенсії з урахуванням мотивів суду, вказаних у цьому рішенні;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що причиною звернень позивача до пенсійного органу, а у подальшому - до суду із вказаним позовом, було обчислення пенсії в разі втрати годувальника у розмірі 70 % від грошового забезпечення її чоловіка, оскільки смерть ОСОБА_2 настала від захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Згідно з копією постанови 15 військово-лікарської комісії департаменту охорони здоров`я МО України від 28.03.2006 № 224 захворювання «хронічна ішемічна хвороба серця», що призвело до смерті чоловіка позивачки, пов`язане з проходженням військової служби. Висновку про те, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час позивачкою не надано. Тому, пенсію позивачки обчислено відповідно до пункту «б» статті 36 Закону України № 2262- ХІІ в розмірі 30% грошового забезпечення померлого чоловіка. Підстав для обчислення її пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення немає. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становить 2361 грн. При цьому, розмір пенсії позивачки з 01.03.2023 становив 8843,69грн. Водночас зазначає, що позивач не посилається ні на жодну норму закону чи обставини, які б підтверджували доцільність виплати пенсії у розмірі, встановленому статтею 37 Закону України № 2262-ХІІ.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 22 квітня 2024 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2024 року справу на підставі ч. 2 ст. 311 КАС України призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з посвідченням від 21.06.2006 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Протоколом від 06.08.2013 в пенсійній справі № (Міноборони) підтверджується, що ОСОБА_1 з 24.07.2013 призначено пенсію в разі втрати годувальника, основний розмір пенсії становить 30% грошового забезпечення померлого військовослужбовця.

05.10.2023 позивач звернулася заявою до відповідача, в якій просила здійснити перерахунок та призначити пенсію в разі втрати годувальника в розмірі 70% грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на 1-го непрацездатного члена сім`ї та призначити виплату підвищення до пенсії в розмірі 42% прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Листом від 02.11.2023 №14458-14474/Ш-03/8-2300/23 відповідач повідомив, що згідно з копією постанови 15 військово - лікарської комісії департаменту охорони здоров`я МО України від 28.03.2006 № 224 захворювання, що призвело до смерті чоловіка позивачки пов`язане з проходженням військової служби. Висновок про обставини смерті ОСОБА_2 внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби) позивачка не надала. Оскільки чоловік позивачки помер від захворювання, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, пенсію їй призначено в розмірі 30 відсотків його грошового забезпечення. Підстав для обчислення її пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення немає. З моменту призначення їй пенсії встановлене підвищення відповідно до статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381 (зі змінами).

26.10.2023 позивач повторно звернулась заявою до відповідача, в якій серед іншого просила взяти до уваги Витяг з протоколу від 26.04.2006 №9, в якому смерть ОСОБА_2 пов`язана з виконанням обов`язків (проходженням військової служби) та розглянути два причинні зв`язки смерті її чоловіка, які є в її пенсійні справі, а також призначити їй пенсію у розмірі 70% від грошового забезпечення її покійного чоловіка.

Листом від 30.11.2023 №15949-15801/Ш-03/8-2300/23 відповідач повідомив, що за документами пенсійної справи позивачка отримує пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка, ОСОБА_2 , обчислену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262). Згідно з витягом із протоколу від 12.04.2012 № 4 засідання комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Черкаській обласній державній адміністрації їй встановлено з 4 січня 2012 року пенсію за особливі заслуги перед Україною по втраті годувальника в розмірі 70% від надбавки, яка була б встановлена годувальнику - 20% від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до витягу із протоколу від 29.08.2013 № 12 засідання комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Черкаській обласній державній адміністрації їй і покійному чоловікові встановлено з 22 липня 2013 року пенсію за особливі заслуги перед Україною по втраті годувальника в розмірі 90% від надбавки, яка була б встановлена годувальнику - 20% від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність. Згідно з витягом із протоколу від 29.08.2013 № 12 пенсія за особливі заслуги виплачувалась їй і ОСОБА_3 рівними частинами по 45% від надбавки, яка була б встановлена годувальнику - 20% від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність. Після зняття з обліку померлого чоловіка у зв`язку із закінченням навчання із 01.12.2013 пенсія за особливі заслуги виплачується їй у розмірі 70% від надбавки, яка була б встановлена годувальнику - 20% від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність. Отже, розмір пенсії обчислено згідно з документами пенсійної справи та нормами чинного законодавства. Щодо витягу з протоколу № 9 від 26.04.2006 засідання комісії облвійськомату по встановленню статусу ветеранів війни Канівського ОМВК (далі - Комісія) повідомив, що Комісія прийняла рішення про встановлення позивачці і ОСОБА_3 статусу відповідно до статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Не погоджуючись зі вказаним вище позивач звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог виходив із того, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до абзацу третього ст.1 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Наразі, умови призначення пенсій в разі втрати годувальника встановлені ст.29 ЗУ №2262-XII.

Так, пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Абзацом 1 ст. 30 ЗУ №2262-XII зазначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Отже, аналіз наведених норм права свідчить про те, що за загальним правилом право на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника мають саме непрацездатні члени сімей відповідної категорії військовослужбовців, якщо вони перебували на їх утриманні.

Водночас, згідно з абзацом другим ст.30 ЗУ №2262-XII, незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Крім того, у ст. 30 вказаного закону зауважено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються (а не є):

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю. Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює. Дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у пункті "а" статті 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до пункту "д" частини четвертої цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що з 24.07.2013 позивачці призначено пенсію в разі втрати годувальника та вона не погоджується з її розміром, тому позивач звернулась до відповідача з відповідною заявою в спірних правовідносинах.

Відповідно до ч.3 ст. 30 ЗУ №2262-XII батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.

Статтею 37 ЗУ №2262-XII визначено, що пенсії в разі втрати годувальника (або частина спільної пенсії кожного непрацездатного члена сім`ї), що призначається членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, з розрахунку на кожного непрацездатного члена сім`ї не може бути меншою ніж два визначені законом розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Так, порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі - Порядок №3-1). Так, п. 3 розділу І Порядку №3-1 визначено, що заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого годувальника, який отримував пенсію відповідно до Закону, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії (додаток 1 до цього Порядку)), припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (заява про виплату пенсії (додаток 2 до цього Порядку)), заява про працевлаштування (звільнення) (початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), прийняття (звільнення) на (зі) службу (служби) (додаток 3 до цього Порядку), заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4 до цього Порядку), заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 5 до цього Порядку), заява про виплату допомоги на поховання (додаток 6 до цього Порядку) подається заявником до органу, що призначає пенсію.

Відповідно до вимог п.п.1, 2 розділу IV Порядку №3-1 заяви, які подаються відповідно до цього Порядку, реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсій згідно із Законом органу, що призначає пенсію.

Заяви (крім заяви про призначення пенсії) приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

При прийманні документів працівник органу, що призначає пенсію:

1) ідентифікує заявника (його представника);

2) повідомляє інформацію щодо умов та порядку призначення пенсії;

3) реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта або іншого документа, що посвідчує особу. Фіксує й засвідчує виявлені розбіжності;

4) з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

5) повідомляє заявника або посадову особу уповноваженого органу (структурного підрозділу) про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

6) сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

7) надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем, баз даних згідно з пунктом 15 розділу II цього Порядку;

8) видає заявнику або посадовій особі уповноваженого органу (структурного підрозділу) розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 9 до цього Порядку) та/або надсилає уповноваженому органу (структурному підрозділу) повідомлення про перелік документів, які необхідно подати додатково, та строк їх подання. Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Згідно з п.5 розділу IV Порядку №3-1 створення та обробка документів здійснюються із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Відповідно до п.6 розділу IV Порядку №3-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви.

Рішення за результатами розгляду заяви засвідчується підписом керівника органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в пенсійній справі.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 5 днів з дня прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії видає або направляє особі повідомлення із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Отже, аналіз наведеного вище вказує на те, що за результатами розгляду заяви особи територіальний орган Пенсійного фонду не пізніше 10 днів зобов`язаний прийняти рішення - акт владно-розпорядчого характеру, чого у спірних правовідносинах не встановлено.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що, встановлені обставини та згаданий лист відповідача (вих. від 02.11.2023) доводять, що відповідач не розглянув заяву позивачки у встановленому порядку, не з`ясував чи подано повний пакет документів доданих до неї, не прийняв рішення - акту владно-розпорядчого характеру.

Наразі, роз`яснення відповідача листом щодо відсутності підстав для обчислення пенсії позивачки в розмірі 70% грошового забезпечення, оскільки її чоловік помер від захворювання, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, не узгоджуються зі вказаними вище передбаченими законом підставами та способом дій такого суб`єкта владних повноважень щодо обов`язку винести акт владно-управлінського характеру (рішення).

Отже, на переконання колегії суддів, порушення заявленого права позивача на перерахунок пенсії допущене відповідачем саме вказаною бездіяльністю.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна вимога про визнання протиправною і скасування відмови про призначення їй пенсії у разі втрати годувальника відповідно до вимог ч.3 ст.30 ЗУ №2262-XII та здійснення виплати зазначеного виду пенсії у розмірі, встановленому ст.37 вказаного Закону, не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушене право позивача підлягає відновленню шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо прийняття рішення за результатами розгляду заяви позивача та зобов`язання його повторно її розглянути з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом, та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення з урахуванням викладених судом мотивів у цій справі.

Наразі, колегія суддів враховує, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

(повний текст постанови складено 03.07.2024р.)