Справа № 200/2766/24
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року Справа№200/2766/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Доценко Марини Іванівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

07.05.2024 до Донецького окружного адміністративного суду, через систему Електронний суд, надійшов адміністративний позов адвоката Доценко Марини Іванівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 ;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову № 45 від 25.03.2024;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 18.03.2024 та зарахувати при розрахунку до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком. Проте, за результатом розгляду заяви у призначенні пенсії відмовлено з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу, що зумовлено не зарахуванням періоду навчання та роботи. Позивач вказав, що диплом вона отримала у 1982 році та згідно з Інструкцією про порядок виготовлення, заповнення та видачі дипломів особам, які закінчили учбові заклади СРСР, затвердженої наказом №9 від 11.01.1961 заповнення бланків дипломів проводиться вищим навчальним закладом у суворій відповідності до затвердженого тексту, тобто вона не відповідає за правильність внесення відомостей у диплом. Стосовно зазначення у трудовій книжці дати наказу про звільнення вказала, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає перерахувати (призначити) пенсію, у недоліках таких записів.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж, а саме 31 рік.

Також зазначив, що до страхового стажу не зараховано період навчання відповідно до диплому від 03.07.1982, оскільки у дипломі в українському варіанті неправильно зазначено по батькові, в російському виправлено прізвище, період роботи з 20.01.1987 по 30.09.1994 відповідно до трудової книжки, оскільки дата наказу про звільнення не відповідає даті звільнення.

Відповідач звернув увагу на те, що позивача було повідомлено про необхідність надання уточнюючих довідок з посиланням на первинні документи та довідки про реорганізацію підприємств, проте будь-які уточнюючі довідки про навчання та період роботи позивача в матеріалах пенсійної справи відсутні.

Також відповідач вказав, що період роботи з 10.03.2001 по 31.10.2003 не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутня інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків за цей період.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 13.05.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано у відповідача докази по справі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 , виданого 04.10.1999 Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області.

18.03.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, для розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 25.03.2024 №45 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу 31 рік.

Згідно з вказаним рішенням, вік заявниці 59 років 11 місяців 3 дні, страховий стаж особи становить 30 років 6 місяців 16 днів.

При цьому, до страхового стажу не зараховано:

- період навчання відповідно до диплому від 03.07.1982, оскільки у дипломі в українському варіанті неправильно зазначено по-батькові, в російському виправлено прізвище;

- період роботи з 20.01.1987 по 30.09.1994 відповідно до трудової книжки, оскільки дата наказу про звільнення (03.05.1995) не відповідає даті звільнення;

- період роботи з 10.03.2001 по 31.10.2003, оскільки відсутня інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків за вказаний період (відповідно до трудової книжки період роботи з 10.03.2001 по 25.12.2004).

Також зазначено, що період роботи з 01.11.2003 до страхового стажу зараховано відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з п.1 ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

За приписами ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, а саме: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Відтак, основною умовою визначення права особи на пенсію, є наявність на момент звернення страхового стажу 31 років.

Частинами 1 та 3 ст. 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Тобто, надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 30.04.1983 позивач:

- з 01.09.1979 по 03.07.1982 навчалася у Костянтинівському медичному училищі (диплом ВТ №376131, запис №1);

Донецьке автотранспортне підприємство

- 25.04.1983 прийнята фельдшером (наказ 97 від 22.04.1983, запис №2);

- 10.12.1984 звільнена за власним бажанням (Наказ 229 від 10.12.1984, запис №3);

Міська лікарня №2 м. Краматорськ

- 11.03.1985 зарахована на посаду медичної сестри лікарських кабінетів (наказ №67, від 11.03.1985, запис №4);

- 26.04.1986 звільнена за власним бажанням (наказ №85к від 26.04.1986, запис №5);

Радгосп «Ясногорівський»

- 20.01.1987 прийнята вихователем в дитячий сад-ясла (наказ 3-к від 15.01.1987, запис №6);

- Переведена на 0,75 ставки вихователя і 0,5 ставки медичної сестри (наказ №14-к від 15.03.1988, запис №7);

- 30.09.1994 звільнена за власним бажанням (наказ №13-к від 03.05.1995, запис №8);

ТОВ «Дельта»

- 10.10.1994 прийнята фельдшером (наказ 28ок від 10.10.1994, запис №9);

- 27.11.1998 звільнена за власним бажанням (наказ 51 ок від 27.11.1998, запис №10);

ТОВ «Кондитерпромторг-Краматорськ»

- 28.11.1998 прийнята на посаду касира (наказ №40 від 28.11.1998, запис №11);

- 01.03.1999 переведена на посаду головного бухгалтера (наказ №9 від 01.03.1999, запис №12);

- 17.02.2000 звільнене за згодою сторін (наказ №9 від 17.02.2000, запис №13);

Краматорський міський центр зайнятості

- 03.03.2000 призначена виплата допомоги по безробіттю (наказ №945 від 03.03.2000, запис №14);

- 25.02.2001 припинена виплата допомоги по безробіттю (наказ №945 від 03.03.2000, запис №15);

ПМП «Зелений лист»

- 10.03.2001 прийнята на посаду медичної сестри (наказ №12 від 10.03.2001, запис №16);

- 25.02.2004 звільнена за власним бажанням (наказ №13 від 25.12.2004, запис №17);

Донецька обласна організація товариства Червоного Хреста

- 04.08.2006 прийнята на посаду патронатної медичної сестри Краматорської міської організації товариства Червоного Хреста (розп. №73-ЛС від 04.08.2006, запис №18);

- 09.07.2007 звільнена за власним бажанням (розп. №60-ЛС від 02.07.2007, запис №19);

КМУ «Міська поліклініка №4»

- 10.07.2007 прийнята тимчасово на посаду медсестри кабінету стоматолога (Наказ №27-к від 11.07.2007, запис №20);

- 01.10.2010 переведена на посаду сестри медичної кабінету платних послуг (наказ №144-к від 28.09.2010, запис №21);

- 31.01.2011 звільнена за переводом (наказ №12-к від 25.01.2011, запис №22);

КМУ «Дитяче територіальне медичне об`єднання»

- 01.02.2011 зарахована на посаду медичної сестри приймального відділення (наказ №6к від 01.02.2011, запис №23).

При цьому, згідно з розрахунком стажу, до страхового стажу позивача зараховано період з 25.04.1983 по 10.12.1984, з 11.12.1984 по 10.03.1985 (догляд за дитиною до 3 років), з 11.03.1985 по 26.04.1986, з 27.04.1986 по 09.12.1986 (догляд за дитиною до 3 років), з 21.07.1988 по 20.07.1991 (догляд за дитиною до 3 років), з 10.10.1994 по 27.11.1998, з 28.11.1998 по 01.03.1999, з 02.03.199 по 17.02.2000, з 03.03.2000 по 25.02.2001 (безробіття), з 01.11.2003 по 31.12.2003, з 04.08.2006 по 09.07.2007, з 10.07.2007 по 31.01.2011, з 01.02.2011 по 31.12.2023.

Отже, судом встановлено, що позивачу не зараховано наступні періоди роботи: частково у Радгоспі «Ясногорівський» з 20.01.1987 по 20.07.1988 та з 21.07.1991 по 30.09.1994 (період з 21.07.1988 по 20.07.1991 зарахований як догляд за дитиною), частково у ПМП «Зелений лист» з 10.03.2001 по 31.10.2003, з 01.01.2004 по 25.02.2004 (період з 01.11.2003 по 31.12.2003 зарахований).

Стосовно періоду роботи у Радгоспі «Ясногорівський» з 20.01.1987 по 20.07.1988 та з 21.07.1991 по 30.09.1994 (період з 21.07.1988 по 20.07.1991 зарахований як догляд за дитиною), суд зазначає, що вказаний період не зарахований відповідачем з посиланням на те, що дата наказу про звільнення не відповідає даті звільнення.

Так, відповідач звільнений 30.09.1994 проте дата наказу про звільнення в трудовій книжці вказана 03.05.1995.

Невідповідність дати наказу про звільнення даті звільнення, є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 Про трудові книжки працівників, передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, правильність і своєчасність заповнення трудових книжок покладалася саме на відповідальних посадових осіб роботодавця, а не на працівника.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Як вже було зазначено вище, в період з 20.01.1987 по 30.09.1994 позивач працювала вихователем та медичною сестрою у дитячому садку радгоспа «Ясногорівський».

При цьому позивач не претендує на зарахування вказаного періоду роботи по дату видання наказу про звільнення.

Отже, суд вважає, що періоди роботи позивача з 20.01.1987 по 20.07.1988 та з 21.07.1991 по 30.09.1994 повинні бути зараховані відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії.

Стосовно не зарахування періоду навчання у медичному училищі суд зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи міститься копія диплому НОМЕР_4 , що виданий ОСОБА_2 (українською мовою) та ОСОБА_3 (російською мовою) про навчання у період з 01.09.1979 по 03.07.1982 у Костянтинівському медичному училищі.

При цьому, в трудовій книжці позивача зроблено запис №1 про навчання з 01.09.1979 по 03.07.1982 «Костянтинівське медичне училище», диплом №376131.

Також, в трудовій книжці позивача, ім`я по батькові також зазначено Винидиктовна (російською мовою), як і в дипломі про навчання.

В той же час, відповідач зараховує періоди роботи позивача згідно трудової книжки, проте відмовляє у зарахуванні періоду навчання.

Суд погоджується з твердженнями позивача про те, що за правильність внесення відомостей у диплом відповідає учбовий заклад.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що відмінність у двох літерах «і» на «е» у відомостях по батькові позивача (українською мовою) є лише технічною помилкою, допущеною під час оформлення відповідних документів, яка не ставить під сумнів достовірність відомостей, вказаних у таких документах.

Крім того, суд звертає увагу на те, що на другій сторінці паспорта, і в російському варіанті заповнення диплому зазначено по батькові позивача " ОСОБА_4 ".

Проте, вказані обставини були залишені відповідачем поза увагою, що призвело до безпідставної відмови у призначені позивачу пенсії.

Стосовно не зарахування періоду роботи у ПМП «Зелений лист» з 10.03.2001 по 31.10.2003, з 01.01.2004 по 25.02.2004 (період з 01.11.2003 по 31.12.2003 зарахований) у зв`язку з відсутністю в реєстрі застрахованих осіб відомостей про сплату страхових внесків.

Так, дослідивши індивідуальні відомості ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування (форма ОК-5) судом встановлено, що у період з лютого 2000 року по жовтень 2003 року та з січня 2004 по липень 2006 року відомості про нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків відсутні.

Містяться відомості про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків лише за листопад грудень 2003 року, та вказаний період з 01.11.2003 по 31.12.2003 зарахований відповідачем до страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що згідно з приписами ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 цієї ж статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (починаючи з 1 січня 1999 року) […], а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Оскільки згідно з Витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу) (форма ОК-5), у період з лютого 2000 року по жовтень 2003 року та з січня 2004 по липень 2006 року заробітна плата позивачу не нараховувалась, страхові внески не сплачувались, отже періоди роботи з 10.03.2001 по 31.10.2003 та з 01.01.2004 по 25.02.2004 правомірно не були зараховані відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 ..

Відповідно, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають як безпідставні.

На підстав викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що спірне рішення прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що призвело до порушення пенсійних прав позивача.

Отже, суд вважає, що порушене право позивача на призначення пенсії підлягає відновленню шляхом визнання протиправним та скасування оскарженого рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та зарахувати період навчання з 01.09.1979 по 03.07.1982, періоди роботи з 20.01.1987 по 20.07.1988 та з 21.07.1991 по 30.09.1994.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи згідно з трудовою книжкою позивача задоволенню не підлягають, оскільки по-перше: судом встановлено зарахування періодів роботи з 25.04.1983 по 10.12.1984, з 11.12.1984 по 10.03.1985 (догляд за дитиною до 3 років), з 11.03.1985 по 26.04.1986, з 27.04.1986 по 09.12.1986 (догляд за дитиною до 3 років), з 21.07.1988 по 20.07.1991 (догляд за дитиною до 3 років), з 10.10.1994 по 27.11.1998, з 28.11.1998 по 01.03.1999, з 02.03.199 по 17.02.2000, з 03.03.2000 по 25.02.2001 (безробіття), з 01.11.2003 по 31.12.2003, з 04.08.2006 по 09.07.2007, з 10.07.2007 по 31.01.2011, з 01.02.2011 по 31.12.2023 та по-друге: суд відмовив у зарахуванні періоду роботи з 10.03.2001 по 31.10.2003, з 01.01.2004 по 25.02.2004.

Також суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дії відповідача щодо не зарахування періодів роботи відповідно до трудової книжки позивача, оскільки саме оскаржуваним рішенням №45 від 25.03.2024 позивачу відмолено в призначенні пенсії і не зараховано до страхового стажу деякі періоди, окреме оскарження дій є неналежним способом захисту, оскільки у спірних правовідносинах негативні наслідки для позивача створює саме вказане рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з квитанцією від 07.05.2024 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн (1211,20 *0,8).

При цьому, ураховуючи, що рішення відповідача визнано судом протиправним та зобов`язано повторно розглянути заяву про призначення пенсії, суд вважає, що судовий збір у сплаченому розмірі 968,96 грн, за одну вимогу немайнового характеру, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Доценко Марини Іванівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 25.03.2024 № 45 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (місцезнаходження: м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-а, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про призначення пенсії за віком від 18.03.2024, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1979 по 03.07.1982, період роботи з 20.01.1987 по 20.07.1988 та з 21.07.1991 по 30.09.1994.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (місцезнаходження: м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-а, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв