Справа № 340/130/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2024 року м. Дніпросправа № 340/130/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 року (головуючий суддя Черниш О.А.)

в адміністративній справі №340/130/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 08.01.2024 до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нерозгляді рапортів позивача від 19.12.2023 року про надання медичної допомоги, направлення на лікування, проходження військово-лікарської комісії та про переведення до військової частини НОМЕР_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути ці рапорти. Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді водія. Командування військової частини 03.12.2023 року повідомило позивача про переведення його на посаду штурмовика до 2 ДШБ, однак медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення його придатності для зайняття цієї посади йому не проводився. Втім під час проходження служби стан здоров`я позивача суттєво погіршився та наразі унеможливлює виконання ним обов`язків військової служби. Без направлення військової частини на стаціонарне лікування позивач позбавлений можливості отримати належне лікування. У грудні 2023 року позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортами від 19.12.2023 року про надання медичної допомоги, направлення на лікування, проходження військово-лікарської комісії та про переведення до військової частини НОМЕР_2 . Проте ці рапорти відповідач не розглянув. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапортів ОСОБА_1 від 19.12.2023 року про надання медичної допомоги, направлення на лікування, проходження військово-лікарської комісії та від 19.12.2023 року про переведення (переміщення).

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 19.12.2023 року про надання медичної допомоги, про направлення на лікування, про проходження військово-лікарської комісії, від 19.12.2023 року про переведення (переміщення) та прийняти за ними рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що недоліки щодо оформлення рапорту або недолучення до нього документів не можуть бути підставами для нерозгляду такого рапорту. Зазначив, що у спірних правовідносинах відповідач, не вчинивши будь-яких дій щодо реалізації рапортів позивача від 19.12.2023 року, порушив вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Положення №1153/2008 щодо порядку вирішення рапортів військовослужбовців. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що у рішенні суду першої інстанції проігноровано доводи відповідача з приводу факту самовільного залишення військової частини позивача та при цьому в описовій частині рішення суду не надано належної правової оцінки самовільному залишенню військової частини, тобто вчиненню злочину проти встановленого порядку несення військової служби. Зазначає, що рапорти про переведення до іншого місця проходження служби та направлення на лікування були подані та направлені засобами поштового зв`язку в період самовільного залишення військової служби. Вказує, що процедура подачі рапорту (звернення військовослужбовця) до безпосереднього начальника зі службових чи інших питань позивачем

недотримано.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проживає у с. Олексіївка Новоукраїнського району Кіровоградської області.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/202 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022 року.

На підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року "Про загальну мобілізацію" позивач призваний на військову службу по мобілізації та з березня 2023 року проходить її у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді водія роти протитанкових ракетних комплексів.

У грудні 2023 року ОСОБА_1 підготував два рапорти від 19.12.2023 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , у яких просив:

- надати йому медичну допомогу - направити до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини на відповідне стаціонарне лікування; направити на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби за його військовою спеціальністю (посадою) та визначення можливої посади, яка відповідатиме стану його здоров`я (із зазначенням посади, виду, роду військ (сил));

- перевести його для подальшого проходження військової служби з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 .

Позивач поштою направив ІНФОРМАЦІЯ_1 лист від 19.12.2023 року, адресований Міністерству оборони України, Оперативному командуванню "Захід", Генеральному штабу Збройних Сил України та ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив сприяти у направленні рапортів від 19.12.2023 року командуванню військової частини НОМЕР_1 .

У відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслав позивачу лист №15196 від 26.12.2023 року, в якому повідомив позивача про направлення його рапортів від 19.12.2023 року командиру військової частини НОМЕР_1 .

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду його рапортів.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає:

підготовку громадян до військової служби;

приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу;

проходження військової служби;

виконання військового обов`язку в запасі;

проходження служби у військовому резерві;

дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 83 Положення №1153/2008 військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби, рівня їх професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України.

У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка).

Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.

Відповідно до пункту 110 Положення №1153/2008 переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:

- між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування;

- між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України;

- між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

Форма та порядок надання клопотання визначаються Міністерством оборони України.

Переміщення осіб офіцерського складу між видами Збройних Сил України, з`єднаннями, військовими частинами та оперативними командуваннями, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи.

Призначення на посади, що належать до номенклатури посад нижчої посадової особи, здійснюється наказами тих командирів (начальників), до номенклатури призначення яких належать посади, з яких переміщуються військовослужбовці.

Пунктом 112 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

- неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

- неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

- потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Відповідно до пункту 113 Положення №1153/2008 переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Пунктом 6.1. розділу ІІ цього Положення передбачено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться:

прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454.

Відповідно до статей 14, 31, 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за:

бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань;

бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу;

внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів;

стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.

Командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) є прямим начальником усього особового складу полку.

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України №124 від 07.04.2017 року, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

За змістом пункту 3.11.6 цієї Інструкції документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Статтею 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, передбачено, що пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.

Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз вказаних норм законодавства надає підстави для висновку, що Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням №1153/2008 не передбачені строки розгляду рапортів військовослужбовців як-то:

про переведення (переміщення), про надання медичної допомоги, про направлення на лікування, про проходження військово-лікарської комісії, тож рапорти з таких питань повинні бути розглянуті командиром у розумний строк, а відповідно до законодавства про звернення громадян такий строк становить не більше одного місяця від дня надходження звернення.

Право військовослужбовця на звернення до вищої посадової особи кореспондує з обов`язком такої особи відреагувати на рапорт.

Чинне законодавство не містить заборони щодо направлення рапорту засобами поштового зв`язку, а така обставина не виключає обов`язок посадової особи, якій в порядку підпорядкування подано рапорт, розглянути його, прийняти за ним рішення (передати його за належністю з відміткою про власне клопотання з відповідного питання) та повідомити військовослужбовця про результати його розгляду.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з поданням позивачем рапорту від 19.12.2023 року про переведення його до іншої військової частини та рапорту від 19.12.2023 року про надання медичної допомоги, про направлення на лікування, про проходження військово-лікарської комісії.

При цьому, доказів того, що командир військової частини НОМЕР_1 , якому були адресовані рапорти від 19.12.2023 року, їх розглядав та задовольнив рапорт (рапорти) або відхилив рапорт (рапорти), чи прийняв інше рішення, що належить до його компетенції, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про відсутність підстав для розгляду рапортів позивача з підстав самовільного залишення останнім місця несення служби, позаяк ця обставина не знімає з командира військової частини обов`язку розглянути адресовані йому рапорти військовослужбовця, для якого він є прямим начальником, та вирішити порушені у них питання відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому, недоліки щодо оформлення рапорту або недолучення до нього документів не можуть бути підставами для нерозгляду такого рапорту.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстангції, що відповідач, не вчинивши будь-яких дій щодо реалізації рапортів позивача від 19.12.2023 року, порушив вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Положення №1153/2008 щодо порядку вирішення рапортів військовослужбовців.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапортів позивача від 19.12.2023 року.

Як наслідок, позов слід задовольнити, зобов`язавши відповідача розглянути вказані рапорти та прийняти за ними рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 19.06.2024 та може бути оскаржена до Верховного Суду згідно статті 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова