Справа № 500/44/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/44/24 пров. № А/857/6892/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року в справі №500/44/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення 13 лютого 2024 року,

місце ухвалення рішення м.Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 13 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у день виключення зі списків особового складу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у невключенні до загальних виплат, визначених у наказі командира військової частини НОМЕР_1 №150 від 30.05.2023 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, за весь період календарної служби, який становить 11 років 7 місяців 1 день (з урахуванням періоду попередньої служби).

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 забезпечити виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за весь період календарної служби, який становить 11 років 7 місяців 1 день (з урахуванням періоду попередньої служби).

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що недотримання позивачем строку звернення до суду, визначеного статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Вважає, що з урахуванням терміну дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тримісячний процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду закінчився 01.10.2023 (після спливу трьох місяців від дати припинення дії карантину). Позивач звернувся до суду 02.01.2024, при цьому не додав до позовної заяви заяву про поновлення пропущеного строку і не обґрунтував поважності причини пропуску.

Стосовно обставин справи, то відповідач повідомив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на підставі контракту з 02.02.2022 по 30.05.2023. Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 150 від 30.05.2023 позивача з 30.05.2023 звільнено з військової служби у відставку, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вислуга років позивача у Збройних Силах України становила: 3 роки 3 місяці 19 днів, що включала в себе: строкову військову службу з 07.06.1991 по 01.06.1993 та військову службу за контрактом у період з 02.02.2022 по 30.05.2023.

Відповідач вказує, що ні про яку іншу вислугу років ОСОБА_1 йому не було відомо і відомості ні про яку іншу вислугу років не містились в документах особової справи позивача. Офіційний документ, в якому міститься інформація про вислугу років ОСОБА_1 7 років 7 місяців 12 днів, а саме витяг з послужного списку позивача, виданий ОВС, вперше отриманий відповідачем разом з позовною заявою. Такі документи не подавалися військовослужбовцем під час проходження військової служби, а тому не могли бути враховані при його звільненні з військової служби.

Витяг з послужного списку позивач сам отримав лише 22.08.2023, про що на запит Військової частини НОМЕР_1 надана відповідь ліквідаційною комісією УМВС України в Тернопільській області стосовно отримання витягу із послужного списку ОСОБА_1 22.08.2023 року (тобто майже через 3 місяці після звільнення з лав Збройних Сил України). Тому, ані станом на дату зарахування позивача до списків особового складу, ані станом на дату виключення з цих списків, відповідач не міг знати про додаткову вислугу років позивача в ОВС.

За таких обставин відповідач вважає, що ОСОБА_1 необгрунтовано та передчасно звернувся до суду з вимогою про визнання бездіяльності відповідача протиправною. Відповідачем взагалі офіційно не розглядався відповідний документ (витяг з послужного списку позивача в ОВС), і не приймалося жодне рішення за результатами його розгляду - ані про перерахунок сум, належних позивачеві при звільненні з військової служби, ані про відмову у такому перерахунку. Такі документи не подавалися разом з адвокатським запитом та заявою позивача, а тому у відповідача не було жодних правових підстав для того, щоб ініціювати перерахунок належних позивачеві при звільненні сум.

Щодо твердження позивача про неотримання жодних виплат під час його звільнення з органів внутрішніх справ у 2002 році, то вказує на відсутність доказів про це.

Окремо відповідач зауважує, що не є розпорядником бюджетних коштів та до 01.08.2022 перебував на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), після 01.08.2022 був переданий на фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ), яка включена до Єдиного реєстру розпорядника бюджетних коштів 3-го рівня. Вважає, що не має ані визначених законом повноважень, ані відповідної спроможності (з огляду на відсутність можливості розпоряджатися коштами з відповідних бюджетних рахунків) на вчинення тих дій (здійснення виплат), які позивач просить суд зобов`язати його вчинити. Жодних виплат Військова частина НОМЕР_1 позивачу не проводила. З огляду на це вважає, що не є належним відповідачем у справі.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на підставі укладеного контракту 02.02.2022 між ним та ІНФОРМАЦІЯ_3 . Для проходження військової служби позивач був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на посаду інструктора 3 стрілецької роти (ВОС - 100119А).

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 1 від 24.02.2022, у зв`язку із переходом на штат воєнного часу, ОСОБА_1 було призначено на посаду головного сержанта 3 стрілецької роти (ВОС - 100975А). Пізніше, у зв`язку зі змінами до організаційно-штатної структури (перетворення 3 стрілецької роти у механізовану роту) позивач був призначений на посаду головного сержанта механізованої роти Військової частини НОМЕР_1 . На цій посаді позивач перебував до дня свого звільнення.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №150 від 30.05.2023 та згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_3 по особовому складу від 27.05.2023 №47-РС, ОСОБА_1 з 30.05.2023 звільнено з військової служби у відставку відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» за станом здоров`я, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У наказі вказано, що вислуга років позивача у Збройних Силах України становить: 3 роки 3 місяці 19 днів, що включала в себе: строкову військову службу з 07.06.1991 по 01.06.1993 та військову службу за контрактом у період з 02.02.2022 по 30.05.2023.

Також зазначено, що щорічна основна відпустка за 2022 та 2023 роки не використана та наказано провести наступні виплати:

Виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 02.02.2022 по 30.05.2023, з розрахунку 2,5 дні за повний прослужений місяць (15 місяців х 2,9 дні = 43,5 днів = 44 дня).

Грошова допомога на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 100% грошового забезпечення виплачена (наказ №88/агд від 22.03.2023).

Виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, з розрахунку 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, за період з 02.02.2022 по 30.05.2023 = 15 місяців х 4% = 60%.

Виплатити за 2023 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку із пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану (довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 17.10.2022 №1495/1621 та від 24.03.2023 №237).

Виплатити: за період з 01.05.2023 по 30.05.2023 щомісячну премію за особливий внесок у загальні результати служби в розмірі 480% (з урахуванням посадового окладу), надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% грошового забезпечення (з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років).

Відповідно до розділу XXXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (із змінами, внесеними згідно наказу МОУ №44 від 25.01.2023) та постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" не виплачувати додаткову винагороду за період дії воєнного стану з розрахунку 30 000 грн та/або 100 000 грн за травень місяць з 01.05.2023 по 30.05.2023.

Як підставу для прийняття наказу зазначено: витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 по особовому складу від 27.05.2023 №47-РС, рапорт старшого сержанта ОСОБА_1 (вх. №2209 від 30.05.2023) (а.с.35).

Також судом встановлено, що 25.10.2023 позивач звернувся з заявою до командира Військової частини НОМЕР_1 , у якій просив здійснити перерахунок та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У відповідь на цю заяву відповідач листом від 29.10.2023 №1495/3222нг відмовив у виплаті вказаної допомоги, вказавши, що підставою для звільнення ОСОБА_1 був підпункт «б» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» за станом здоров`я і на день звільнення його вислуга років становила 3 роки 3 місяці 19 днів (менше 10 років), тобто відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ (а.с.14).

До цього на адвокатський запит представника позивача листом Військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2023 №1495/3177нт заявника повідомлено, що відповідно до пункту першого Порядку та умов виплати деяким катего ріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 (зі змінами), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення. В наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2023 у пункті, що стосується звільнення старшого сержанта ОСОБА_1 зазначено про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, з розрахунку 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, за період з 02.02.2022 по 30.05.2023 = 15 місяців х 4% = 60%. Місячне грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 скла дало 25978,88 грн. Одноразова грошова допомога при звільненні була нарахована повністю у сумі 15 587,33 грн (25 978,88 грн х 60% = 15 587,33 грн.) і виплачена за вирахуванням військового збору 1,5% у сумі 15353,52 грн повністю разом з іншими видами виплат, передбачених чинним законодавством (а.с.13).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо непроведення повного розрахунку та виплати всіх належних при звільненні з військової служби сум (одноразової грошової допомоги), позивач звернувся із даним позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній на момент звільнення позивача ).

Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 15 Закону №2011-XI військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (абзац другий частини другої статті 15 Закону №2011-XI).

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується. Одноразова грошова допомога також не виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби на підставах, визначених пунктами 2-4 частини другої статті 36 (крім випадків звільнення у зв`язку з виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31) Закону України "Про розвідку" (абзац третій частини другої статті 15 Закону №2011-XI).

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (абзац четвертий частини другої статті 15 Закону №2011-XI).

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (абзац шостий частини другої статті 15 Закону №2011-XI).

Абзацом сьомим частини другої статті 15 Закону №2011-XI передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Перше речення абзацу першого частини другої статті 15 Закону №2011-XI передбачає виплату військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У спірному випадку позивач звільнений з військової служби 30.05.2023 у відставку відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) за станом здоров`я.

В свою чергу частина п`ята статті 26 Закону № 2232-XII визначає, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, які поділені на три групи:1) у мирний час (пункт 1), 2) під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану) (пункт 2), 3) під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (пункт 3).

Позивач звільнений через припинення дії контракту під час проведення мобілізації та дії воєнного стану за станом здоров`я, пункт «б» пункту 3 частини п`ята статті 26 Закону № 2232-XII.

Відтак, позивач як військовослужбовець, що проходив службу за контрактом під час проведення мобілізації та дії воєнного стану та був звільнений за станом здоров`я підпадає під дію абзацу першого частини другої статті 15 Закону №2011-XI і має право при звільненні зі служби на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регламентується розділом XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, в редакції на час звільнення з військової служби позивача (далі Порядок №260).

Пунктами 1, 2 розділу ХХХІІ Порядку №260 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (пункт 3 розділу ХХХІІ Порядку №260).

Особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, при звільненні зі служби після прийняття рішення про демобілізацію виплачується грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 (пункт 4 розділу ХХХІІ Порядку №260).

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (пункт 7 розділу ХХХІІ Порядку №260).

Відповідно до пункту 8 розділу ХХХІІ Порядку №260 для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами).

Питання виплати цієї грошової допомоги прописані й у пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі Постанова № 393), яка по суті містить такі ж норми, що й Закон №2011-ХІІ та Порядок №260. А окрім того, цей пункт Постанови визначає, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

У свою чергу пункти 1 і 2 Постанови №393 визначають, які періоди зараховуються у вислугу років, серед таких: військова служба в Збройних Силах, служба в органах внутрішніх справ.

У спірному випадку позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 26.08.1994 по 08.04.2002, календарна вислуга років склала 7 років 7 місяців 12 днів (а.с.9).

До цього позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах з 07.06.1991 по 01.06.1993, що становить 2 роки 11 місяців 24 дні (а.с.9).

Вислуга років за ці періоди сукупно складає 9 років 7 місяців 6 днів (а.с.9). Це вислуга на день звільнення позивача з ОВС.

У період з 02.02.2022 по 30.05.2023 ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .

У грошовому атестаті, виданому Військовою частиною НОМЕР_1 №624 від 05.09.2023, зазначено, що станом на 30.05.2023 вислуга років ОСОБА_1 становить 11 років 7 місяців 1 день (а.с.12).

Позивач 30.05.2023 був повторно звільнений з військової служби. Суд вже зазначав, що позивач має право на одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Разом з тим, суду слід дати відповідь на питання як обчислюється і виплачується така допомога з урахуванням попередньої служби?

Як вже вказував суд вище, частина шоста статті 15 Закону №2011-XI передбачає, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги. Аналогічні норми прописані в Порядку №260 та Постанові № 393.

Відтак суду слід з`ясувати чи набув позивач право на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні з ОВС.

З витягу з послужного списку ОСОБА_1 вбачається, що останній звільнений 08.04.2002 з ОВС за статтею 64 пункт «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.9). На день звільнення вислуга років з урахуванням служби в Збройних Силах України становила 9 років 7 місяців 6 днів.

На день звільнення позивача з ОВС (08.04.2002) стаття 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі Закон №2262) передбачала, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (в редакції, на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ) було передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі (в органах) виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільненим з військової служби або з органів внутрішніх справ через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної військової служби, служби в органах внутрішніх справ для визначення розміру зазначеної грошової допомоги обчислюється згідно з пунктом 1 цієї постанови.

Військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільненим з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується.

Повертаючись до обставини справи, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений з ОВС за власним бажанням, то відповідно до наведений вище умов виплати грошової допомоги при звільненні, передбачених пунктом 10 Постанови №393 (у редакції на дату звільнення 08.04.2002), права на отримання такої він не набув.

Отже, якщо позивач при попередньому звільненні за власним бажанням не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, тому є особою, виняток для яких встановлено положеннями частин шостої-сьомої статті 15 Закону №2011-ХІІ. При повторному звільненні одноразова грошова допомога має бути виплачена за весь період календарної служби (з урахуванням періоду попередньої служби).

Доводи відповідача про неможливість встановити дійсну вислугу років позивача, відсутність даних про виплату чи невиплату грошової допомоги при попередньому звільненні з служби в ОВС, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, з огляду на те, що в грошовому атестаті позивача від 05.09.2023, Військовою частиною НОМЕР_1 наведена календарна вислуга років 11 років 7 днів 1 день, з урахуванням попереднього періоду служби, тобто відповідач мав відомості про попередню службу позивача. Грошовий атестат видав відповідач, а тому суд критично оцінює його пояснення стосовно відсутності відомостей про попередню службу позивача в ОВС. Крім того, для з`ясування питань щодо періоду проходження військової служби відповідач не був позбавлений права направити відповідні запити, що й зробив під час розгляду цієї справи, направивши запит до ліквідаційної комісії УМВС в Тернопільській області стосовно дати видачі послужного списку позивачу та отримання грошової допомоги при звільненні. Щодо другого питання ліквідаційною комісією УМВС в Тернопільській області відповідь не надана (а.с.39-41).

Також суд звертає увагу на норми Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. У розділі про порядок звільнення військовослужбовців у пункті 234 зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. А тому відповідач мав при звільненні ОСОБА_1 з військової служби з`ясувати і уточнити всі питання щодо вислуги років військовослужбовця.

Стосовно мотивації відповідача про те, що Військова частина НОМЕР_1 не є розпорядником бюджетних коштів та не проводить виплат військовослужбовцям, то суд враховує, що Військова частина НОМЕР_1 є окремим батальйоном територіальної оборони Збройних Сил України та є структурним підрозділом і знаходиться в прямому підпорядкуванні Військової частини НОМЕР_3 (окремої бригади територіальної оборони Збройних Сил України).

Разом з тим, зі змісту наказу командира Військова частина НОМЕР_1 (по стройовій частині) №150 від 30.05.2023 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку вбачається, що саме командиром Військової частини НОМЕР_1 приймалося рішення про усі виплати, які належать військовослужбовцю при звільненні (а.с.35), а не наказом командира Військової частини НОМЕР_3 по особовому складу, до повноважень якого віднесено лише вирішення питання звільнення з військової служби, але не проведення розрахунків грошового забезпечення при звільненні. Саме наказом командира Військова частина НОМЕР_1 від 24.02.2022 призначено ОСОБА_1 на посаду, визначено розмір щомісячної премії, надбавки за особливості проходження служби (а.с.32).

Відтак, саме до повноважень Військової частини НОМЕР_1 належить вирішення питання встановлення підстав для виплати спірної одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні з військової служби з зазначенням про це у відповідному наказі про звільнення, Військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем у цій справі.

При цьому, суд враховує пояснення відповідача, що військова частина, яка є окремим батальйоном та входить до структури бригади (вищого командування), не має своїх банківських рахунків, не проводить безпосередніх виплат військовослужбовцям, а перебуває на фінансовому забезпечення інших установ. Проте суд ще раз зауважує, що ці інші установи, які забезпечують фінансування військової частини як окремого батальйону проводять виплати саме на підставі наказів командирів батальйону. Спір у цій справі стосується права позивача на отримання, передбаченої частиною другої статті 15 Закону №2011-ХІІ, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, а тому саме Військова частина НОМЕР_1 має відповідати за позовними вимогами з приводу правомірності її ненарахування.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позивач має право на отримання, передбаченої частиною другої статті 15 Закону №2011-ХІІ, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, як військовослужбовець який звільнився зі служби у зв`язку із станом здоров`я, за весь період календарної служби (з урахуванням періоду попередньої служби), який становить 11 років 7 місяців 1 день, а тому бездіяльність відповідача за обставин встановлених у цій справі полягає у невключенні до загальних виплат, визначених у наказі №150 від 30.05.2023 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, виплати такої допомоги. Така бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 є протиправною та порушує гарантоване чинним законодавством України право позивача на соціальний захист.

З огляду на це, відповідно до частини другої статті 9 КАС України (якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та прийняття рішення про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та забезпечити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за весь період календарної служби (з урахуванням періоду попередньої служби), який становить 11 років 7 місяців 1 день.

Суд враховує, що Військова частина НОМЕР_1 на даний час знаходиться на усіх видах забезпечення (у тому числі фінансовому) у Військовій частині НОМЕР_3 , до 01.08.2022 перебувала на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто суб`єкт який проводить виплати військовослужбовцям змінюється. З огляду на це, суд не вбачає підстав для залучення інших відповідачів, бо питання виплати коштів (виконання) залежить від вирішення основного спору з Військовою частиною НОМЕР_1 щодо наявності права у позивача на відповідну виплату, а фінансове забезпечення відповідача на час виконання рішення суду може знову перейти у віддання (підпорядкування) іншої військової частини чи територіального центру комплектування. За таких обставин, спір вирішено при наданні судом оцінки правомірності допущеної бездіяльності саме за участі Військової частини НОМЕР_1 .

Щодо питання дотримання позивачем строку звернення до суду та наявності підстав для його поновлення, суд першої інстанції врахував наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, стосуються бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати позивачу при звільненні всіх сум грошового забезпечення, зокрема, одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону №2011-ХІІ.

Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців). Водночас такі строки встановлені Кодексом законів про працю України.

Частина друга статті 233 КЗпП України (в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», чинній з 19.07.2022) передбачає, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Спір у цій справі стосується виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, на яку військовослужбовець має право згідно з умовами проходження військової служби і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, а тому строк звернення до суду з позовом про її виплату обчислюється на підставі положень частини другої статті 233 КЗпП України. Такі правові висновки, стосовно застосування до спірних правовідносин в частині визначення строку звернення до суду саме положень статті 233 КЗпП України, а не статті 122 КАС України, викладені Верховним Судом у постановах від 28.07.2022 у справі № 300/6805/21, 07.02.2022 у справі № 420/7697/21.

Судом встановлено, що позивача звільнено з військової служби 30.05.2023. Однак повідомлення про суми нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення надані позивачу у вигляді грошового атестата від 05.09.2023 вих. № 1495/2252. Такі відомості, а також довідку про щомісячні види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії від 05.09.2023 № 1495/2254, довідку про доходи від 05.09.2023 № 1495/2253 позивач отримав у Військовій частині НОМЕР_1 , звернувшись за такими документами, необхідними для призначення пенсії по інвалідності, у вересні 2023 року. Відтак, строк звернення до суду обчислюється від дати отримання вказаного грошового атестата з відомостями про виплачене грошове забезпечення на дату звільнення. Ні позивач, ні відповідач не зазначили дати вручення грошового атестата від 05.09.2023 вих. № 1495/2252 ОСОБА_1 . Разом з тим, з огляду на те, що такі документи необхідні були позивачу для оформлення пенсії по інвалідності, останній був зацікавлений у якнайшвидшому їх отриманні, тому суд вважає, що позивач все ж отримав їх відразу у найкоротший термін після реєстрації грошового атестата, а тому для обчислення строку суд починає відлік з 09.09.2023 (по спливу трьох днів після реєстрації документів). Відтак тримісячний строк звернення до суду закінчився 09.12.2023. До суду позивач звернувся 29.12.2023 (цією датою позовну заяву здано на пошту), тобто з пропуском строку звернення до суду.

Разом з тим, суд попередньої інстанції підставно врахував наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини (необхідність в першу чергу проходження МСЕК, оформлення статусу особи з інвалідністю), а також те, що фактично у жовтні 2023 року без зайвих зволікань позивач звернувся до адвоката про надання правничої допомоги стосовно питання виплати одноразової грошової допомоги та адвокатом 09.10.2023 направлено Військовій частині НОМЕР_1 адвокатський запит про надання довідки про нараховану та виплачену при звільненні ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 15 Закону №2011-ХІІ, а у разі невиплати адвокат просив повідомити про причини такої невиплати. Відповідь на адвокатський запит надійшла листом від 11.10.2023 №1495/3177нг, зі змісту якої вбачається її ненарахування та невиплату. А тому 25.10.2023 позивач сам звернувся до відповідача з заявою, у якій просив здійснити перерахунок та виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Відповідь на цю заяву була надана 29.10.2023 за №1495/3222нт та містила відмову у її задоволенні.

Враховуючи наведені обставини та незначний пропуск строку звернення до суду, а також те, що відповідач не надав суду достеменних відомостей щодо дати вручення грошового атестату та довідок про суми виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 після звільнення з військової служби, суд першої інстанції вважав за можливе поновити такий, визнавши причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року в справі №500/44/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 03 липня 2024 року.