Справа № 580/4401/24
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року справа № 580/4401/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом першого заступника керівника Звенигородської окружної прокуратури в інтересах держави до Лисянської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

01.05.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов першого заступника керівника Звенигородської окружної прокуратури в інтересах держави до Лисянської селищної ради (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не утворення спеціального уповноваженого органу охорони культурної спадщини;

зобов`язати відповідача вжити заходів щодо утворення спеціального уповноваженого органу охорони культурної спадщини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, як орган місцевого самоврядування зобов`язаний створити у своєму складі спеціально уповноважений орган у сфері охорони культурної спадщини.

Відповідно до інформації Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 13.02.2024 №02/01-05.01-09/1509/01/01-48/4213 запити Лисянської селищної ради щодо погодження призначення керівника спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини не надходили.

Також за інформацією Міністерства культури та інформаційної політики України від 15.04.2024 №06/15/3282-24 за погодженням щодо утворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини Лисянська селищна рада до МКІП не зверталась.

Наведене свідчить про те, що Лисянською селищною радою фактично не утворено виконавчого органу у сфері охорони культурної спадщини

Ухвалою від 06.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не надав.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Згідно з інформацією виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 23.11.2023 №1700 (на запит Звенигородської окружної прокуратури від 20.11.2023 №50-3033ВИХ-23) функцію органу охорони культурної спадщини на території Лисянської селищної територіальної громади виконує відділ культури, молоді та спорту Лисянської селищної ради.

Звенигородською окружною прокуратурою 25.01.2024 за №50-276ВИХ-24 направлено повторний запит на адресу Лисянської селищної ради щодо створення спеціального уповноваженого органу охорони культурної спадщини.

Згідно з листом виконавчого комітету Лисянської селищної ради, наведеною від 20.02.2024 №220, функцію органу охорони культурної спадщини на території Лисянської селищної територіальної громади виконує відділ культури, молоді та спорту Лисянської селищної ради.

У листі зазначено, що у зв`язку з тим, що наразі розробляється «Генеральний план смт Лисянка Звенигородського району Черкаської області», в складі якого затверджено історико-архітектурний опорний план смт Лисянка, що містить узагальнену характеристику об`єктів нерухомої культурної та природної спадщини, їх території та зони охорони питання створення органу, уповноваженого забезпечувати охорону культурної спадщини на території громади, вивчається. Вирішення питання створення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини та призначення/погодження керівника органу можливе лише після виготовлення вказаної містобудівної документації.

Відповідно до інформації Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації у листі від 13.02.2024 №02/01-05.01-09/1509/01/01-48/4213 запити Лисянської селищної ради щодо погодження призначення керівника спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини не надходили.

Також, за інформацією Міністерства культури та інформаційної політики України у листі від 15.04.2024 №06/15/3282-24 за погодженням щодо утворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини Лисянська селищна рада до МКІП не зверталась.

Виявлені порушення зумовили звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд врахував таке.

Згідно з преамбулою Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-ІІІ (далі Закон №1805-ІІІ) цей Закон регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Статтею 1 Закону № 1805-ІІІ визначено, зокрема, таке:

- культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;

- об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

- історичне населене місце - населене місце, яке зберегло повністю або частково історичний ареал і занесене до Списку історичних населених місць України.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону № 1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини, до яких, серед інших, належать виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.

Частиною 3 статті 3 Закону № 1805-ІІІ визначено, що відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради населеного пункту, занесеного до Списку історичних населених місць України, утворюється місцевою радою за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону № 1805-ІІІ до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема, забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; забезпечення дотримання режиму використання пам`яток місцевого значення, їх територій, зон охорони; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; організація відповідних охоронних заходів щодо пам`яток місцевого значення та їх територій у разі виникнення загрози їх пошкодження або руйнування внаслідок дії природних факторів чи проведення будь-яких робіт; застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону.

Органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради щорічно звітують перед центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини та громадськістю про стан збереження об`єктів культурної спадщини (частина 3 статті 6 Закону №1805-ІІІ).

Отже, на відповідний орган сільської, селищної, міської ради у сфері охорони культурної спадщини покладені відповідні функції щодо збереження пам`яток місцевого значення, а відсутність такого органу створює загрозу їх пошкодження чи знищення, а також уникнення фінансової відповідальності особами, якими допущено порушення вимог Закону № 1805-ІІІ.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзац 11 частини першої статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) встановлює, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Стаття 5 Закону №280/97-ВР визначає, що до системи місцевого самоврядування входять, зокрема, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч. 1 ст. 11 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно підпункту 5 пункту «б» частини першої статті 31 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація охорони, реставрації та використання пам`яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників.

Підпунктом 10 пункту «б» статті 32 Закону № 280/97-ВР встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад делеговано повноваження щодо забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 3 Закону № 1805-ІІІ виконавчий орган сільської, селищної, міської ради з питань, передбачених підпунктом 5 пункту «б» частини першої статті 31 і підпунктом 10 пункту «б» статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», підконтрольний відповідним органам виконавчої влади.

Рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не утворено спеціально уповноважений орган у сфері охорони культурної спадщини, що підтверджується листами відповідача від 23.11.2023 №1700 та від 20.02.2024 №220.

Суд зазначає, що положення Закону № 1805-ІІІ встановлюють вимоги щодо утворення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини, зокрема у населених пунктах, занесених до Списку історичних населених місць України, а не покладення окремих та вибіркових повноважень у сфері охорони культурної спадщини на інші органи.

Отже, посилання відповідача, що функцію органу охорони культурної спадщини на території Лисянської селищної територіальної громади виконує відділ культури, молоді та спорту Лисянської селищної ради є безпідставними.

Неутворення відповідного спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини та недотримання порядку призначення його керівника може стати передумовою визнання винесених, прийнятих, виданих неуповноваженим органом/особами розпоряджень, рішень, приписів, постанов незаконними, а отже відсутності державних механізмів захисту об`єктів культурної спадщини селища Лисянка.

Необхідність створення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини як окремого виконавчого органу Лисянської селищної ради також зумовлено тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 №878 з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України затверджено Список історичних населених місць України (міста і селища міського типу), у який увійшло селище міського типу Лисянка (дата заснування або перша писемна згадка - 1593 рік).

Відтак, відсутність відповідного спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини Лисянської селищної ради є порушенням вимог Закону № 1805-ІІІ та, на переконання суду, унеможливлює належне виконання повноважень, покладених на органи місцевого самоврядування у сфері охорони культурної спадщини на території Лисянської селищної територіальної громади.

Захист прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави згідно зі ст.1 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" відносяться до мети здійснення функцій прокуратури України.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, звертатися до суду з позовом (п.1 ч.6 ст.23 вказаного Закону).

Зважаючи, що саме відповідач допустив спірну бездіяльність, суд дійшов висновку, що у цьому випадку порушені саме державні інтереси, і прокурор на підставі наведеної норми звернувся в суд обґрунтовано.

Врахувавши зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки доказів понесення таких витрат суду не надано, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов заступника керівника Звенигородської окружної прокуратури задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Лисянської селищної ради щодо неутворення спеціального уповноваженого органу охорони культурної спадщини.

Зобов`язати Лисянську селищну раду (19301, Черкаська обл., Звенигородський р-н, с-ще Лисянка, площа Миру, буд.30, ) вжити заходів щодо утворення спеціального уповноваженого органу охорони культурної спадщини.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного тексту судового рішення.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ