Справа № 202/6296/24
Суддя: Мачуський О. М.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/6296/24
Провадження № 2-а/202/76/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.,

секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

17 травня ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просить: скасувати постанову серії БАВ № 054757 від 08.05.2024 року по справі про адміністративне правопорушення; закрити провадження по справі.

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 зазначив, що у відповідності до змісту постанови серії БАВ № 054757 від 08.05.2024 року, 08.05.2024 року о 16:11 год. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем проїхав регульоване перехрестя вул. Дніпровська та вул. Дмитра Яворницького в м. Павлоград на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3.е. ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАС № 054757 від 08.05.2024 року підлягає скасування з наступних підстав. Так,на перехресті був зелений сигнал світлофору та позивач бачив, що встигає проїхати перехрестя. Несподівано його наздогнала й зупинила патрульна поліції, співробітники якої заявили, що позивач проїхав перехрестя на червоний сигнал світлофора. Поліцейський ознайомив позивача із записом на якому можливо побачити, що позивач з`явився на перехресті під час зеленого сигналу світлофора, про що ОСОБА_1 зазначив в постанові. В матеріалах даної адміністративної справи відсутні докази на підтвердження порушення водієм ПДР України та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. В діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, а відсутність хоча б одного елементу складу правопорушення виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

24 травня 2024 рок через систему «Електронний суд» представник відповідача ГУНП в Дніпропетровській області Ізотова Т.Л. подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що оскаржувана позивачем постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 08.05.2024 року серії БАВ № 054757, є законною, відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та складена з урахуванням норм діючого законодавства.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 червня 2024 року залучено до участі у справі, в якості другого відповідача (співвідповідача) Департамент патрульної поліції.

21 червня 2024 року до суду від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначив, що інспектор ГРПП Павлоградського РВП ГУНП у Дніпропетровській області Петрунько Сергій Сергійович, є працівником Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області та не відноситься до управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції. Водночас, оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, а факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами.

Правом, передбаченим ст. 163 КАС України, щодо подачі відповіді на відзив, позивач не скористався.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Судом встановлено, що 08.05.2024 року інспектором Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції Петруньковим Сергієм Сергійовичем, винесено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 054757, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності визнано за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 08 травня 2024 року о 16:11 год. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ 318 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 переїхав регульоване перехрестя вул. Дніпровської та вул. Д.Яворницького у м. Павлоград Дніпропетровської області на заборонений «червоний» сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3. «е» Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Правовідносини, що виникли в даній справі, врегульовані Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як встановлено судом, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, за те що останній 08.05.2024 року керуючи транспортним засобом проїхав на заборонений червоний сигнал світлофора.

Положеннями п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України визначено, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків. Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух. Червоний сигнал світлофора, що працює в будь-якому режимі, забороняє рух транспортних засобів. Як виняток, на перехресті, де рух регулюється світлофором з додатковою секцією, водії, які знаходяться на смузі, з якої виконується поворот, повинні продовжувати рух у напрямку, вказаному стрілкою, увімкненою в додатковій секції разом з основним червоним сигналом світлофора, якщо зупинка на заборонний сигнал світлофора створить перешкоди транспортним засобам, що рухаються за ними тією ж смугою.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини 1, 2, 3, 5, 6, 7 статті 122 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

У відповідності до ст.ст. 251, 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормою ч.3 ст.283 КУпАП передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другої цієї статті, має містити також відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Виходячи з положень ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 3 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом досліджені наявні в матеріалах справи докази, зокрема, долучений до відзиву на позовну заяву відеозапис з наданого відповідачем носія відеоінформації, яким підтверджуються викладені в постанові серії БАВ №054757 від 08.05.2024 року обставини правопорушення, а саме перетин транспортного засобу MERCEDES-BENZ 318 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 регульованого перехрестя на заборонений «червоний» сигнал світлофора. Так, з відеозапису вбачається, що Позивач почав перетин перехрестя, коли було вімкнено "зелене" світло для іншої смуги руху.

Таким чином, безпідставними є доводи позивача на те, керуючи транспортним засобом він перетнув перехрестя на дозволений зелений сигнал світлофору.

Крім того, дослідивши зміст оскаржуваної постанови та наданих до неї доказів, суд доходить висновку, що вказана постанова прийнята відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, матеріали справи дають достатні підстави для висновку, що позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. В свою чергу, відповідачем доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вимоги позивача задоволенню не підлягають, а тому понесені позивачем судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 9, 14-2, 122, 219, 222, 251-252,258, 265-4, 268, 279-1, 280, 283-284, 288, 293 КУпАП, ст. ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 054757 відмовити.

Відповідно до ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мачуський