Справа № 300/6165/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/6165/23 пров. № А/857/23750/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року, ухвалене суддею Боршовським Т.І. у м. Івано-Франківську за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників у справі №300/6165/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 73 від 07.04.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального трудового стажу: період зайняття підприємницькою діяльності з 08.02.2002 по 01.07.2004; роботу у ТОВ "Інкомнафторемонт" у період з 01.10.2004 по 05.11.2008 на посаді водія першого класу; роботу у ТОВ "УралТрансСервіс" у період з 12.02.2013 по 09.10.2013 на посаді машиніста парової депарафінізаціонної установки; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити і виплачувати позивачу з 21.12.2022 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 73 від 07.04.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 21.12.2022 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до страхового стажу періодів підприємницької діяльності з 21.02.2002 по 31.12.2003, роботи з 01.10.2004 по 05.11.2008 в ООО "Инкомнефтеремонт" Филиал СМУ-1», з 12.02.2013 по 09.10.2013 в ООО «УралТрансСервис».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зарахування до трудового стажу періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та врахування заробітної плати за вказані періоди роботи здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилась трудова діяльність. Позивачем не подано жодного документа, передбаченого законом, на підтвердження здійснення підприємницької діяльності та сплату ним страхових внесків з 21.02.2002 по 12.11.2014.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 06.02.2023 через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

13.02.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення № 73 про відмову позивачу в призначенні пенсії (а.с. 50).

31.03.2023 позивач звернувся через веб-портал до Пенсійного фонду України до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 69-70). До заяви додано: паспорт серії НОМЕР_1 ; довідку про присвоєння ідентифікаційного коду; військовий квиток серії НОМЕР_2 від 07.05.1981 (а.с. 72-74); довідку ООО "Инкомнефтеремонт" Филиал СМУ-1 про заробітну плату за № 31 від 22.10.2012 (а.с. 75); довідку ООО "Инкомнефтеремонт" Филиал СМУ-1» про заробітну плату за № 32 від 22.10.2012 (а.с. 76); довідку ООО "Инкомнефтеремонт" Филиал СМУ-1 про заробітну плату за № 33 від 22.10.2012 (а.с. 77); довідку ООО "Инкомнефтеремонт" Филиал СМУ-1 про заробітну плату за № 34 від 22.10.2012 (а.с. 78); довідку ООО "Инкомнефтеремонт" Филиал СМУ-1» про заробітну плату за № 35 від 22.10.2012 (а.с. 79); довідку ГУ ПФУ в Івано-Франківській області № 0900-0604-5/9614 від 06.03.2023 про перебування на обліку в органах ПФУ з 21.02.2002 по 12.11.2014, за період з 21.02.2002 по 31.12.2003 про перебування на спрощеній системи оподаткування (єдиний податок) (а.с. 80); довідку ООО «УралТрансСервис» про заробітну плату за № 267 від 15.10.2014 (а.с. 81); довідку Надвірнянської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 03.01.2023 № 6 (а.с. 82); трудовий договір від 20.11.2007, укладений між ООО "Инкомнефтеремонт" та ОСОБА_1 (а.с. 83-85); трудову книжку серії НОМЕР_3 від 08.08.1983 (а.с. 86-99).

В зв`язку з впровадженням екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 07.04.2023 № 73.

Про відмову призначенні пенсії згідно рішення від 07.04.2023 № 73 заявника повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 0900-0213-8/15940 від 10.04.2023 (а.с. 53).

Рішення мотивоване тим, що страховий стаж позивача становить 28 років 04 місяці 27 днів, при необхідних - 29 років. До страхового стажу не враховано: період здійснення підприємницької діяльності з 21.02.2002 по 12.11.2014 згідно довідки ГУ ПФУ в Івано-Франківській області № 0900-0604-5/9614 від 06.03.2023, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків та дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; періоди роботи в російській федерації з 12.02.2013 по 09.10.2013 згідно довідки № 267 від 15.12.2014, та з 06.08.2001 по 25.05.2004, з 01.10.2004 по 05.11.2008, з 30.12.2010 по 28.11.2011, з 02.02.2011 по 27.10.2012, з 20.11.2012 по 11.02.2013 згідно записів трудової книжки, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при цьому до страхового стажу зараховується період роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991 (а.с. 54).

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 73 від 07.04.2023 про відмову в призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернувся за захистом свого порушеного права на належне пенсійне забезпечення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Суд першої інстанції вказав, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Згідно висновків суду, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже наявність заборгованості підприємства зі сплати страхових внесків не може слугувати підставою для незарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії періодів роботи на такому підприємстві. Як наслідок, суд виснував, що пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового та пільгового стажу періоди роботи позивача на території російської федерації за окремі спірні періоди. Також суд вказав на безпідставність відмови пенсійного органу в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду перебування ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок), а саме за період з 21.02.2002 по 31.12.2003, оскільки в спірному випадку позивачем до пенсійного органу разом із заявою надано докази в підтвердження статусу відповідного платника в означений період.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення (далі - Закон № 1058-IV).

Стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає умови призначення пенсії за віком.

Так, згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Судом встановлено, що на дату звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії позивач досягнув віку, з якого, за умови наявності необхідного страхового стажу 29 років, він набув право на призначення пенсії за віком.

Щодо дотримання умов закону для призначення пенсії за віком в частині наявності в позивача необхідного для цього страхового стажу, то судом встановлено таке.

Згідно рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області № 73 від 07.04.2023 про відмову позивачу в призначення пенсії за віком, страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 04 місяці 27 днів, що також підтверджується розрахунком стажу (а.с. 68).

Враховуючи розрахунок стажу, до страхового стажу пенсійним органом не зараховано: період здійснення підприємницької діяльності з 21.02.2002 по 12.11.2014; періоди роботи в російській федерації з 12.02.2013 по 09.10.2013 згідно довідки № 267 від 15.12.2014, та з 06.08.2001 по 25.05.2004, з 01.10.2004 по 05.11.2008, з 30.12.2010 по 28.11.2011, з 02.02.2011 по 27.10.2012, з 20.11.2012 по 11.02.2013.

Щодо підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 08.02.2002 по 01.07.2004 (згідно позовних вимог), суд враховує наступне.

У листі Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 06.02.2023 №1218/09-19-24-12-06 ОСОБА_1 повідомлено про неможливість подання інформації щодо сплати ним внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за запитуваний період у зв`язку із закінченням строків зберігання документів.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №73 від 13.02.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії зазначено про те, що періоди роботи підприємницької діяльності за прощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування. Вказано на необхідність надання довідки про сплату страхових внесків для зарахування періоду (а.с.50).

В даному випадку відомостей про подання ОСОБА_1 до ГУПФ будь-яких документів, що підтверджували б сплату ним відповідних страхових внесків з січня 2004 по 01.07.2004 року - немає. Належних та допустимих доказів, які б підтвердили право позивача на зарахування до його страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з січня 2004 року по 01.07.2004 судом не встановлено.

Непереконливими є посилання позивача на квитанції про сплату єдиного податку №187897 від 20.05.2002 на суму 150,00 грн; № 222045 від 23.07.2002 на суму 150,00 грн; №230028 від 16.08.2002 на суму 150,00 грн; № 254786 від 22.10.2002 на суму 150,00 грн; №280414 від 20.11.2002 на суму 150,00 грн; № 336439 від 20.01.2003 на суму 160,00 грн; №370720 від 20.02.2003 на суму 160,00 грн; № 438585 від 21.04.2003 на суму 160,00 грн; №471823 від 20.05.2003 на суму 160,00 грн; № 513965 від 25.06.2003 на суму 160,00 грн; №551345 від 22.07.2003 на суму 160,00 грн; № 588033 від 20.08.2003 на суму 160,00 грн; №752109 від 18.12.2003 на суму 160,00 грн; № 891023 від 19.03.2004 на суму 160,00 грн; №992815 від 19.06.2004 на суму 160,00 грн (а.с. 27-41), оскільки, як слушно зазначено судом першої інстанції, такі позивачем до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії не подавались. Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що в цих платіжних документах не зазначені конкретні періоди за які були сплачені податки, а тому цих доказів недостатньо для зарахування на їх підставі страхового стажу позивачу за період з січня 2004 року по 01.07.2004.

Разом з тим, позивачем до пенсійного органу було подано довідку Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо факту перебування ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування в період з 21.02.2002 по 31.12.2003. Однак не надано доказів сплати ним єдиного податку, із сум якого проводились відрахування до ПФУ.

Так, пунктом 2 частини першої статті 11 Закону № 1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 3-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на відсутність доказів сплати позивачем єдиного податку, з сум якого проводились відрахування до ПФУ, суд першої інстанції необґрунтовано вказав на наявність правових підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 21.02.2002 по 31.12.2003.

Щодо періодів роботи позивача на території російської федерації, то суд вказує на таке.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 08.08.1983, позивач: з 06.08.2001 прийнятий на посаду водія другого класу, в автотранспортний цех, вахтово-експедиційним методом; з 18.02.2002 переведений на посаду машиніста підйомників А-50 шостого розряду; з 25.05.2004 звільнений з роботи у зв`язку з скороченням; з 01.10.2004 прийнятий на посаду водія першого класу в ООО "Инкомнефтеремонт" Филиал СМУ-1»; з 05.11.2008 звільнений за власним бажанням; з 30.12.2010 прийнятий на посаду моториста цементуючого агрегата 6 розряду, вахтовим методом, в ООО «Уралспецтранс»; з 28.11.2011 трудовий договір закінчений у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору; з 02.12.2011 прийнятий на посаду моториста цементуючого агрегата, 6 розряду, вахтовим методом, в ООО «Уралспецтранс»; з 27.10.2012 трудовий договір закінчений у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору; з 20.11.2012 прийнятий на посаду машиніста парової депарафінізаційної установки, 6 розряду, вахтовим методом, в ООО «Уралспецтранс»; з 11.02.2013 трудовий договір закінчений у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору; з 12.02.2013 прийнятий на посаду машиніста парової депарафінізаційної установки, 6 розряду, вахтовим методом, в ООО «УралТрансСервис»; з 09.10.2013 трудовий договір закінчений у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору (а.с. 90-95).

З огляду на зміст позовних вимог, позивач не погоджується із діями пенсійного органу щодо незарахування окремих періодів роботи на території російської федерації, а саме: в ООО "Инкомнефтеремонт" Филиал СМУ-1» з 01.10.2004 по 05.11.2008, в ООО "УралТрансСервис" з 12.02.2013 по 09.10.2013.

В розумінні положень статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.

Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (стаття 3 вказаної Угоди).

Згідно з статтею 6 зазначеної Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з держав-учасниць, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Нарахування пенсій відбувається з заробітку (доходу) за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Відповідно до статті 8 Угоди органи, які здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють один з одним в порядку, визначеному договором між їх центральними органами.

Основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування врегульовано Угодою про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994.

Відповідно до статті 9 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

Згідно з положеннями статті 4 зазначеної Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Відповідно до статті 7 зазначеної Угоди оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку та розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.

Таким чином, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність та відповідно до наданих державами-учасницями міжнародних угод документів на підтвердження наявності відповідного стажу.

Відповідно до статті 22 федерального закону №167-Ф3 від 15.12.2001 «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації» передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території російської федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території російської федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим федеральним законом для громадян російської федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.

Пунктом 1 статті 11 федерального закону російської федерації №400-ФЗ від 28.12.2013 передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд російської федерації.

Отже, як законодавством України так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що у поданих позивачем довідках ООО "Инкомнефтеремонт" Филиал СМУ-1», ООО "УралТрансСервис" про заробітну плату відсутні відомості про суми відрахувань до Пенсійного фонду російської федерації; лише у довідках ООО "Инкомнефтеремонт" Филиал СМУ-1» зазначено, що виплати та компенсації, на які не нараховані страхові внески, в довідки не включені.

Враховуючи те, що в спірні періоди позивач працював на території іноземної держави, за відсутності у відповідача даних щодо сплати страхових внесків у ці періоди, як основної умови зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу, відсутності права Пенсійного фонду на отримання інформації з індивідуального особового рахунку застрахованої особи на території іноземної держави для зарахування спірних періодів роботи позивача до страхового стажу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій щодо незарахування до загального та пільгового стажу періодів роботи на території російської федерації: в ООО "Инкомнефтеремонт" Филиал СМУ-1» з 01.10.2004 по 05.11.2008, в ООО "УралТрансСервис" з 12.02.2013 по 09.10.2013.

Одночасно суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач як застрахована особа вправі самостійно звернутися до органів Пенсійного фонду рф щодо отримання даних, які містяться в його індивідуальному особовому рахунку, а отримана відповідь на таке звернення може слугувати підставою для зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській пенсії цих періодів роботи за наявності відповідної інформації, що підтверджує сплату роботодавцем страхових внесків у визначеному законом розмірі.

Крім того, позивачем не надано інформації щодо призначення пенсії в російській федерації. Водночас, отримання особою пенсій одночасно у двох різних державах - учасницях Угоди суперечить принципам пенсійного забезпечення, встановленим ст. 7 Угоди, за змістом якої право на отримання пенсії передбачене виключно в одній із країн держав - учасниць Угоди.

Також поза увагою суду першої інстанції залишились обставини одночасного перебування позивача у період з 21.02.2002 по 31.12.2003 на спрощеній системі оподаткування як фізичної особи-підприємця на території України (згідно довідки пенсійного органу) та перебування у трудових відносинах із товариствами на території російської федерації (згідно записів трудової книжки позивача).

Відтак рішення та дії пенсійного органу не містять ознак невідповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст. 2 КАС України, та суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення про відмову у призначенні пенсії.

Враховуючи, що вимоги позивача щодо визначення пенсійному органу зобов`язання призначити пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є похідними від вимог про скасування рішення пенсійного органу та зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу, підстави для задоволення яких відсутні, вказані вимоги задоволенню також не підлягають.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог позивачем не оскаржене, відтак апеляційному перегляду в цій частині не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі №300/6165/23 скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та в прийняти нову постанову в цій частині.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний