Справа № 340/4193/24
Суддя: А.В. САГУН
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/4193/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Сагуна А.В. розглянув у порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Одеса) (вул. Театральна, буд. 32/29, м. Кропивницький, 25022) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не закінчення виконавчого провадження №72419851 з виконання постанови б/н від 19.06.2023 щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 12500 грн.;

- зобов`язати Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження №72419851 з виконання постанови б/н від 19.06.2023 щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 12500 грн. шляхом винесення відповідної постанови та скасування усіх накладених обтяжень.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що наявні два виконавчі провадження предметом яких, окрім іншого, є стягнення з позивача виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда, що за своєю суттю є стягненням подвійної суми, що не передбачено чинним законодавством. А тому, позивач вважає протиправною бездіяльність Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не закінчення виконавчого провадження №72419851 від 02.08.2023р. з примусового виконання постанови б/н від 19.06.2023р.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Дослідивши та оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

19.06.2023 старшим державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Усатенко О.О., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 72052992 на підставі виконавчого листа № 699/123/16-К від 31.05.2023 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 125 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В межах примусового виконання рішення суду, 19.06.2023 старшим державним виконавцем прийнято дві постанови, а саме: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 350 грн. та про стягнення виконавчого збору у розмірі 12 500 грн.

12.07.2023, до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) стягувачем Латаєвою І.В., надіслано заяву про повернення без подальшого виконання виконавчий лист виданий 31.05.2023 року по справі № 699/123/16-к.

02.08.2023 старшим державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Усатенко О.О., винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та виділено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору, та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

02.08.2023 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72419851 з виконання постанови б/н від 19.06.2023 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір в сумі 12 500 грн.

02.08.2023, старшим державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Усатенко О.О. винесені дві постанови у виконавчому провадженні №72419851, а саме: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження загальна сума 69 грн. та про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 12569 грн. Також в цей день старшим державним виконавцем було виставлено до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» платіжну інструкцію № 72419851 у сумі 12569,00грн.

16.08.2023 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснив списання коштів з рахунку боржника ОСОБА_1 за ВП №72419851 згідно виконавчого документу б/н від 19.06.2023 у сумі 4529,76 грн.

27.10.2023 старшим державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Усатенко О.О. повторно виставлено до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» платіжну інструкцію № 72419851 у сумі 8039,24грн.

Також, суд зазначає, що 27.09.2023, приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Мехед Олегом Валерійовичем розглянуто заяву про примусове виконання стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 125 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та відкрито виконавче провадження № 72898250 на підставі виконавчого листа №699/123/16-к від 31.05.2023.

Також, винесено дві постанови, а саме: постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 200,00грн. та постанова про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 12500,00грн.

14.05.2024 позивачем подано скаргу до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з вимогою закрити виконавче провадження №72419544 від 02.08.2023р.

Листом №58159/30.19-29 від 14.06.2024, який позивач отримала 21.06.2024, відповідачем повідомлено про вчинення дій по виконавчому провадженню №72419544.

Тобто, предметом спору у даній справі є правомірність подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 18 Закону №1404-VІІІ зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із приписами статті 26 Закону №1404-VIII:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт перший частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Відповідно до частин 1-2 ст.42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Суд враховує також, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю саме за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

Згідно частини другої статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом частини четвертої статті 27 Закону №1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Пунктом 5 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем.

При цьому згідно з частиною восьмою статті 27 Закону №1404-VIII, під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Підстави закінчення виконавчого провадження встановлено ч.1 ст. 39 Закону №1404-VIII.

Суд зазначає, що Закон №1404-VІІІ не визначає порядку, умов чи підстав для закінчення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

А тому, позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльність Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не закінчення виконавчого провадження №72419851 з виконання постанови б/н від 19.06.2023 щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 12500 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Стосовно розв`язання питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа, суд звертає увагу на таке.

Так, з одного боку, Закон№1404-VІІІ не визначає порядку, умов чи підстав для закінчення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.

Натомість з іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні в державного виконавця.

На противагу цьому, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною восьмою статті 27 Закону №1404-VІІІ встановлено, що «під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає».

Так, вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Логічний і цільовий способи уяснення частини восьмої статті 27 Закону №1404-VІІІ свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у подібному випадку слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у частині першій статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», так і частину восьму статті 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження.

Зрештою, враховуючи положення частини восьмої статті 27, частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», до способів судового захисту у подібних ситуаціях можна віднести, серед іншого, зобов`язання закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у справі суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №320/6215/19, адміністративне провадження № К/9901/21838/20.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження №72419851 з виконання постанови б/н від 19.06.2023 щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 12500 грн. шляхом винесення відповідної постанови, підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про скасування усіх накладених обтяжень, суд зазначає наступне.

Наслідки закінчення виконавчого провадження визначено ст. 40 Закону №1404-VIII, а тому суд не вбачає підстав для додаткового зобов`язання відповідача вчинити вказані дії.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. ( а.с.1).

Зважаючи на часткове задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 1 514 грн., слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, представник позивача в позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

Частинами першою, другою статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Так, згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16, від 11 червня 2019 року у справі №826/841/17.

На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу адвоката надано: копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА №1084220; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; договір №1023 про захист, представництво та надання правової допомоги від 15.0.2023; додаткову угоду до договору №1023; акт №2 наданих послуг від 24.06.2024; рахунок фактура №2 від 24.06.2024 ; довідка №2 від 24.06.2024.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 3 000 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Одеса) (вул. Театральна, буд. 32/29, м. Кропивницький, 25022, ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Зобов`язати Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження №72419851 з виконання постанови б/н від 19.06.2023 щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 12500 грн. шляхом винесення відповідної постанови.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1 514 грн. та судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 3 000 грн.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 272 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене у 10-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. САГУН