Справа № 160/11397/24
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
01 травня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з вимогами:
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 04.12.2023 року ним було подано рапорт про звільнення його з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини), а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Проте, відповідачем безпідставно не було розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби по суті, відповідно, й не було прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення командування військової частини щодо відмови у задоволенні рапорту або наказ про звільнення з військової служби.
Ухвалою суду від 03.05.2024 відкрито провадження в адміністративній та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідачем-1 21.05.2024 подано до суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що з жодними адвокатськими запитами представник Позивача адвокат Бабка Г.Г. до військової частини НОМЕР_8 не зверталася. Причому навіть у випадку такого звернення (доказів відправки запитів до військової частини НОМЕР_8 адвокат Бабка Г.Г. не наводить) - підстав для розгляду запиту не було, оскільки відповідно до відомостей Ордеру про надання правової допомоги, складеного безпосередньо адвокатом Бабка Г.Г., Договір про надання правової допомоги з клієнтом військовослужбовцем ОСОБА_1 укладено 15.04.2024, тобто значно пізніше дати начебто направлення адвокатських запитів стосовно Позивача. По-друге, форма висновку ЛКК всупереч твердженням адвоката є затвердженою стосовно хвороб, начебто наявних у члена сім`ї Позивача. Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України така форма Довідки затверджена, оскільки хвороба члена сім`ї Позивача «Виражений психоорганний синдром з мне стичними розладами внаслідок органічного ураження головного мозку» може бути установлена виключно лікарем-фахівцем відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу». При цьому Висновок ЛКК надається особі, що звернулась із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31 липня 2013 року № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК. Позивачу було роз`яснено порядок звернення, зокрема необхідність надання Висновку ЛКК належної форми (який не завірений печаткою лікувального закладу, що виключає можливість його прийняття як документа).
27.05.2024 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
Відповідачем-2 02.07.2024 подано до суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби за контрактом через сімейні обставини на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII від 25.03.1992 «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі Закон № 2232-XII). Підставою для такої відмови стало ненадання військовослужбовцем (позивачем у справі) до рапорту про звільнення документів, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за батьком. Натомість, як до свого рапорту від 04.12.2023 про звільнення з військової служби, так і до матеріалів позову, ОСОБА_1 подав копію висновку ЛКК, в якій є нечитабельними текст висновку, відомості щодо осіб, що його підписали, та не вбачається наявність печатки лікувального закладу. Відтак, ОСОБА_1 не дотримано порядку подання документів щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Вказав, що належних доказів необхідності здійснення постійного догляду за своїм батьком на даний час, наявності у нього відповідної групи інвалідності та відсутності інших членів сім`ї позивачем не надано.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , старший лейтенант, проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 та є командиром взводу інженерного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
04.12.2023 року позивач подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_9 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини), а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
До вказаного рапорту були долучені копії підтверджуючих документів, а саме: копія паспорта ОСОБА_1 та код РНОКПП; копія Свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія паспорта ОСОБА_3 та код РНОКПП; копія паспорта ОСОБА_4 та код РНОКПП; висновок ЛКК №422 від 27.11.2023 року; Акт №26 обстеження житлово-побутових умов від 01.12.2023 року.
18 лютого 2024 року адвокатом Бабка Г.Г. подано адвокатський запит вих. №1802/24 до Відповідача-1 та Відповідача-2 щодо надання відповіді за результатами розгляду вищевказаного рапорту та належним чином завірених документів.
29.02.2024 року вх. 738 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окремий полк підтримки ( НОМЕР_4 ОПГЇ, в/ч НОМЕР_1 ) підрозділ оперативного забезпечення сухопутних військ в складі Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в/ч НОМЕР_2 ) надійшов лист щодо рапорту ОСОБА_1 , в якому запропоновано з метою зменшення соціальної напруги в родині військовослужбовця привести доданий до рапорту пакет документів пункту 2 підпункту «г» частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
04 березня 2024 року адвокатом Бабка Г.Г. подано повторно адвокатський запит Вих. №0403/24 до Відповідача-1 та Відповідача-2 щодо надання відповіді за результатами розгляду вищевказаного рапорту та належним чином завірених документів.
Листом від 21.02.2024 року за вих. 2393/5/1/533 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ОК «Південь», в/ч НОМЕР_2 ) адвокату Бабка Г.Г. надана відповідь щодо рапорту ОСОБА_1 , в якому запропоновано з метою зменшення соціальної напруги в родині військовослужбовця привести доданий до рапорту пакет документів пункту 2 підпункту «г» частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Листом від 07.03.2024 року за вих. 2393/5/1/724 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в/ч НОМЕР_2 ) адвокату Бабка Г.Г. надана відповідь щодо рапорту ОСОБА_1 , в якому запропоновано з мстою зменшення соціальної напруги в родині військовослужбовця привести доданий до рапорту пакет документів пункту 2 підпункту «г» частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не було розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби по суті, відповідно, й не було прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення командування військової частини щодо відмови у задоволенні рапорту або наказ про звільнення з військової служби у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись за захистом порушених прав до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
При вирішені спору суд виходить із того, що Закон України "Про військову службу і військовий обов`язок" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 ст. 2 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Як зазначалось вище, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , старший лейтенант, проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 та є командиром взводу інженерного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та 04.12.2023 року подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_9 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини), а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
До вказаного рапорту були долучені копії підтверджуючих документів, а саме: копія паспорта ОСОБА_1 та код РНОКПП; копія Свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія паспорта ОСОБА_3 та код РНОКПП; копія паспорта ОСОБА_4 та код РНОКПП; висновок ЛКК №422 від 27.11.2023 року; Акт №26 обстеження житлово-побутових умов від 01.12.2023 року.
Судом встановлено, що військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окремий полк підтримки ( НОМЕР_4 ОПП, в/ч НОМЕР_1 ) підрозділу оперативного забезпечення сухопутних військ в складі Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тобто, військова частина НОМЕР_1 знаходиться в складі та підпорядкована ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (в/ч НОМЕР_2 ).
Листом від 21.02.2024 року за вих. 2393/5/1/533 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в/ч НОМЕР_2 ) адвокату Бабка Г.Г. надана відповідь щодо рапорту ОСОБА_1 , в якому запропоновано з метою зменшення соціальної напруги в родині військовослужбовця привести доданий до рапорту пакет документів пункту 2 підпункту «г» частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Листом від 07.03.2024 року за вих. 2393/5/1/724 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в/ч НОМЕР_2 ) адвокату Бабка Г.Г. надана відповідь щодо рапорту ОСОБА_1 , в якому запропоновано з мстою зменшення соціальної напруги в родині військовослужбовця привести доданий до рапорту пакет документів пункту 2 підпункту «г» частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: під час дії воєнного стану; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Судом встановлено, що висновком ЛКК № 442 від 27 листопада 2023 року, виданого КНП «Солом`янський центр первинної медико-санітарної допомоги» Солом`янської селищної ради Дніпропетровської області визначено потреби ОСОБА_3 , який є батьком позивача, у постійному сторонньому догляді терміном на шість місяців.
Актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї позивача № 26 від 01.12.2023 року, складеного та підписаного представниками громадськості та депутатом селищної ради по виборчому округу №2 Виконавчим комітетом Солонянської селищної ради Анною Заїкою зазначено, що позивач мешкав разом із своїм батьком ОСОБА_3 (вік 81 рік), який станом на 27.11.2023 року за своїм здоров`ям має обмеження в самообслуговуванні та потребує стороннього догляду з приводу хвороби та ОСОБА_4 , (вік 77 років), яка на сьогоднішній день зважаючи на похилий вік та стан здоров`я не має змоги здійснювати постійний догляд за чоловіком.
Суд зазначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з неналежним розглядом рапорту позивача по суті про звільнення з військової служби, відповідно, не було прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення командування військової частини щодо відмови у задоволенні рапорту або наказ про звільнення з військової служби.
Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Так, згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що компетенція Збройних Сил України полягає у тому, що згідно покладених завдань і функцій Збройні Сили України є спеціалізованим суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо видання наказів.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази на підтвердження правомірності дій та докази, долучені в обґрунтування позову, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову відповідно до вищенаведених мотивів.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ПН НОМЕР_10 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_2 Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ( АДРЕСА_4 ; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 03 липня 2024 року.

Суддя Е.О. Юрков