Справа № 320/34/24
Суддя: Заїка Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/34/24 Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Заїки М.М.,

суддів - Голяшкіна О.В., Шведа Е.Ю.,

при секретарі - Малій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання незаконним та зобов`язання скасувати рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просив суд заборонити Департаменту містобудування та архітектури ВО Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, Департамент) та будь-яким іншим особам приймати рішення про демонтаж тимчасової споруди, власником якої є ФОП ОСОБА_1 , яка розміщується за адресою: у АДРЕСА_1 ) та/або вчиняти будь-які дії щодо демонтажу чи знесення тимчасової споруди (далі - ТС), власником якої є ФОП ОСОБА_1 , яка розміщується за адресою: у АДРЕСА_1 ) - до набрання рішенням у цій справі законної сили.

Встановлено, що позовну заяву ОСОБА_1 подав з позовними вимогами до Департаменту, треті особи Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправним та скасування рішення Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.03.2024 щодо дострокового припинення договору щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою № 09652-24/25 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 частково задоволено заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання адміністративного позову. Заборонено Комунальному підприємству «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчиняти дії щодо демонтажу чи знесення тимчасової споруди, власником якої є ФОП ОСОБА_1 , яка розміщується за адресою: АДРЕСА_1 ) - до набрання рішенням у справі законної сили. У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Припис стосувався лише приведення у відповідність майна заявника до санітарних норм шляхом зменшення площі приміщення, тобто не було встановлено порушення режиму використання й охорони територій та об`єктів рекреаційного призначення; самовільному зайнятті території (частини території) об`єкта благоустрою; пошкодженні (руйнуванні чи псуванні) вулично-дорожньої мережі, інших об`єктів благоустрою; знищенні або пошкодженні зелених насаджень чи інших об`єктів озеленення; забруднення (засміченні) території; самовільному наклеюванні оголошень, інформаційно-агітаційних плакатів, реклами, листівок тощо та нанесенні написів, малюнків тощо на об`єктах благоустрою території міста; неналежному утриманні об`єктів благоустрою, зокрема покриття доріг, тротуарів, освітлення території тощо; створенні умов, які ускладнюють або унеможливлюють прибирання об`єктів та елементів благоустрою. Знесення споруди та демонтаж може призвести до її знищення, та, як наслідок ускладнить або унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог; не заперечуючи право органу місцевого самоврядування визначати правила розміщення тимчасових споруд та обов`язку забезпечувати дотримання благоустрою, однак приймаючи до уваги не послідовність дій суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо демонтажу чи знесення тимчасової споруди до набрання законної сили рішення суду у даній справі.

У даному випадку, невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння більшої та безповоротної шкоди правам, свободам та інтересам заявника у вигляді позбавлення гарантованого Конституцією України права власності та унеможливить їх відновлення після демонтажу споруди, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Департамент містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що єдиною підставою демонтажу є прийняття відповідного рішення Департаментом та надання доручення комунальному підприємству, а не телефонний дзвінок позивачу. Станом на день подання апеляційної скарги рішення щодо демонтажу належної позивачу тимчасової споруди Департаментом не приймалось.

Зауважив, що не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 06.05.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що дії відповідача свідчать про наявність реальної загрози існуванню ТС, яка належить позивачу, та у подальшому, у випадку задоволення позову про визнання дій з дострокового припинення договору щодо пайової участі (внеску) в утриманні об`єкта благоустрою протиправними та скасування рішення про дострокове припинення договору, може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав.

Не дивлячись на очевидність неправомірних дій з боку апелянта, він не скасував своє рішення щодо дострокового припинення дії договору, проте в своїй апеляційній скарзі «запевняє», що ніяких незаконних дій, в тому числі щодо знесення ТС, він не збирався вчиняти.

Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказало на незаконність оскаржуваного судового рішення та обґрунтованість доводів апеляційної скарги. Додатково до доводів апеляційної скарги зазначено, що застосування позивачем терміну «знесення тимчасової споруди» є очевидно маніпулятивним, оскільки норми п. 13 та п. 20 Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням КМР від 25.12.2008 № 1051/1051 (у редакції рішення КМР від 28.05.2015 №566/1430) (далі - Правила) передбачають не знесення а демонтаж (переміщення) тимчасових споруд. При цьому, відповідно до п.п. 13.3.4 Правил після складання акта демонтажу (переміщення) мала архітектурна форма, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкт сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, засіб пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі опечатується (окрім об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі) та перевозиться на майданчик тимчасового зберігання, де передається відповідальній особі під розпис в акті демонтажу (переміщення). При цьому демонтована тимчасова споруда підлягає поверненню її власнику (користувачу) в порядку, визначеному п.п. 13.3.5 Правил. Отже, твердження позивача про істотний ризик знищення тимчасової споруди, яка є його власністю, вбачаються очевидно перебільшеними.

Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не подав відзиву чи письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2024 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Представник позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Представник Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) доводи апеляційної скарги також підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. На адресу суду направив заяву, в якій доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю, а також просив розгляд справи провести за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, ФОП ОСОБА_1 є власником тимчасової споруди, яка розміщується за адресою: АДРЕСА_2 з функціональним призначенням - заклад швидкого харчування (надалі - ТС).

Відповідно до п. 1.1. Договору щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою № 09652-24/25 (далі - Договір), ФОП ОСОБА_1 зобов`язується оплатити пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою (місце розташування: АДРЕСА_2 ), на території якого розташована тимчасова споруда (павільон площею 16,4 кв. м), функціональне використання якої заклад швидкого харчування.

13.03.2024 провідним інспектором КП «Київблагоустрій» було винесено припис № 2405433 про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п. 20.1.1 Правил. Згідно зазначеного припису провідним інспектором КП «Київблагоустрій» було запропоновано, привести площу тимчасової споруди відповідно до дозвільної документації протягом 3 днів.

Позивач зазначає, що на виконання вимог вказаного припису він привів площу тимчасової споруди у відповідність з вимогами дозвільної документації, про що відповідно до вимог припису повідомив КП «Київблагоустрій» та Департамент, надавши порівняльну фототаблицю від 16.03.2024.

14.03.2024, тобто на наступний день після того як був винесений припис № 2405433 про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п. 20.1.1 Правил, був складений Акт комісійного обстеження інспектором КП «Київблагоустрій» та представником Департаменту територіального контролю, згідно з якого виявлено порушення площі ТС, а саме, її перевищення на 1,6 кв.м.

15.03.2024 Департамент прийняв рішення, яким достроково в односторонньому порядку вирішив припинити дію Договору відповідно до п. 7.2 розділу Договору.

Крім того, 18.03.2024 на тому самому ТС, який належить позивачеві, прийнято новий припис №2405181, в якому було зазначено, що власник ТС невідомий та встановлені порушення п. 13.1.1 Правил.

Позивач зазначає, що на виконання зазначеного припису він надав 18.03.2024 дозвільну документацію, зокрема, копію інформаційного талону №09652-24/25.

Також позивач вказав, що 10.04.2024 до ФОП ОСОБА_1 зателефонувала особа, яка представилась інспектором Департаментом територіального контролю та зазначила, що до кінця цього тижня вони планують зносити ТС, власником якого є ФОП ОСОБА_1 згідно інформаційного талону № 09652-24/25. Жодних відповідей на підставі яких документів було прийнято таке рішення, надано не було. Перевіривши номер телефону, з якого був зроблений дзвінок НОМЕР_1 , у програмі «getcontact» було виявлено, що такий номер дійсно належить інспектору Департаменту територіального контролю.

Позивач стверджує, що наведені послідовні дії свідчать про наявність реальної загрози існуванню ТС, яка належить ФОП ОСОБА_1 та у подальшому, у випадку задоволення позову про визнання дій з дострокового припинення договору щодо пайової участі (внеску) в утриманні об`єкта благоустрою протиправними та скасування рішення про дострокове припинення договору, може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав, через потенційну загрозу знищення предмету договору - ТС шляхом знесення Департаментом територіального контролю м. Києва ВО КМР (КМДА), КП «Київблагоустрій» ВО КМР (КМДА) Департаментом містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) або іншими органами державної влади чи місцевого самоврядування. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду із вказаною заявою про забезпечення позову, в якій зауважив, що окрім наявних ознак протиправності рішень та дій відповідача, незастосування заходів забезпечення позову в межах даної справи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Частково задовольняючи вказану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог. Невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння більшої та безповоротної шкоди правам, свободам та інтересам заявника у вигляді позбавлення гарантованого Конституцією України права власності та унеможливить їх відновлення після демонтажу споруди, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із частинами першою, другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за умови існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 13.05.2021 у справі № 420/2719/20, від 23.09.2021 у справі № 420/11076/20 та від 01.06.2022 у справі № 580/5656/21, від 14.03.2024 у справі № 540/7262/21 та у справі № ЗПП/320/99/23.

Відповідно до підпункту 13.3.1 пункту 13.3 Правил, у разі виявлення самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т. ч. тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (автомагазини, автокафе, автокав`ярні, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки) тощо) (далі - засоби пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі), об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі (на розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи) уповноважені особи Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), структурних підрозділів з питань контролю за благоустроєм районних в місті Києві державних адміністрацій, комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київблагоустрій» вносять припис його власнику (користувачу або особі, яка здійснила розміщення (встановлення)) з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, демонтажу (переміщення) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі із зазначенням строку демонтажу (переміщення) відповідно до абзаців другого і третього цього підпункту.

Малі архітектурні форми, тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності мають бути демонтовані протягом трьох днів з моменту отримання припису, крім тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, відсутніх в матеріалах єдиної цифрової топографічної основи території міста Києва, демонтаж яких має бути здійснений протягом одного дня з моменту отримання припису.

Протягом зазначеного у приписі строку власник (користувач або особа, яка здійснила розміщення (встановлення)) зобов`язаний за власний рахунок здійснити демонтаж самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, демонтаж (переміщення) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та провести відновлення порушеного благоустрою на місці їх розміщення (встановлення).

У разі невиконання припису уповноважена особа, яка внесла припис, у триденний строк складає протокол про адміністративне правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Приписами підпункту 13.3.2 пункту 13.3 Правил, у разі якщо власники (користувачі або особи, які здійснили розміщення (встановлення)) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі не здійснили демонтаж в строки, зазначені в приписі, Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районні в місті Києві державні адміністрації вживають заходів щодо демонтажу самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, а Департамент промисловості та розвитку підприємництва - щодо демонтажу об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі на підставі рішень, зазначених у підпункті 13.3.3 пункту 13.3 цих Правил, за кошти міського бюджету або з інших джерел, не заборонених законодавством, з наступним відшкодуванням усіх витрат згідно з абзацом 3 цього підпункту.

Відповідно до підпункту 13.3.3 пункту 13.3 Правил, рішення про демонтаж самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі приймається Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),районними в місті Києві державними адміністраціями, Департаментом промисловості та розвитку підприємництва (щодо об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі).

Для проведення демонтажу малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі створюється комісія у складі представників Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та/або структурного підрозділу з питань контролю за благоустроєм районної в місті Києві державної адміністрації, Департаменту промисловості та розвитку підприємництва (у разі демонтажу об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі), підприємства, яке здійснює демонтаж, перевезення, зберігання малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, представника міліції, власника (користувача або особи, яка здійснила розміщення (встановлення)) (у разі його присутності).

Суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння більшої та безповоротної шкоди правам, свободам та інтересам заявника у вигляді позбавлення гарантованого Конституцією України права власності та унеможливить їх відновлення після демонтажу споруди, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Однак, вжиті заходи забезпечення позову не є співмірними з позовними вимогами, оскільки, з урахуванням приписів Правил, демонтаж відповідних споруд може здійснюватися на підставі рішень, зазначених у пунктах 13.3.3 пункту 13.3 Правил.

Натомість у заяві про забезпечення позову відсутні посилання на рішення про демонтаж ТС чи вчинення відповідачами дій, направлених на демонтаж відповідних споруд. Відповідні рішення не є предметом позовної вимоги. До того ж, відповідач заперечує факт прийняття таких рішень станом на час подання апеляційної скарги.

Таким чином, суд першої інстанцій надав неправильну правову оцінку підставам застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявленим у заяві про забезпечення позову, на відповідність їх вимогам частини другої статті 150 КАС України і, як наслідок, застосовано заходи забезпечення позову без наявності хоча б однієї з підстав, визначених частиною другою статті 150 КАС України.

Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 14.03.2024 у справі № ЗПП/320/99/23 щодо застосування заходів забезпечення позову у подібних правовідносинах.

Згідно із ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно із пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на наведене апеляційний суд надав правову оцінку визначальним доводам апеляційної скарги. Суд зауважує, що не надання оцінки іншим доводам сторін жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат апеляційного розгляду.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, що призвело до неправильного застосування заходів забезпечення адміністративного позову, ухвалу суду першої інстанції належить скасувати і постановити нову про відмову у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, яким не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню, відповідно до статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М.М. Заїка

Судді О.В. Голяшкін

Е.Ю. Швед