Справа № 380/5778/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/5778/24 пров. № А/857/12633/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя у І інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 07 травня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

13 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження №64739122 від 04 березня 2024 року;

- замінити сторону виконавчого провадження стягувача - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України () - на правонаступника Державну інспекцію архітектури та містобудування України (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) у виконавчому провадженні №64739122.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року у справі № 380/5778/24 вказаний позов було задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження від 04 березня 2024 року у ВП №64739122 про закінчення виконавчого провадження.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що постанова державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження від 04 березня 2024 року у ВП№64739122 є такою, що прийнята з порушенням вимог пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України Про виконавче провадження, оскільки державний виконавець помилково встановив, що припинення Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі ДАБІ), як юридичної особи, сторони виконавчого провадження, не допускає правонаступництва, тоді як функції ліквідованого органу покладено на новостворений - Державну інспекцію архітектури та містобудування України (далі ДІАМ).

Таким чином, оскаржувана постанова державного виконавця 04 березня 2024 року у ВП №64739122 є протиправною та підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про заміну сторони виконавчого провадження - стягувача ДАБІ на правонаступника ДІАМ, то позивачка у цій справі не є особою, уповноваженою звертатися із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі №1.380.2019.007084, а суд у справі, що розглядається, не є судом першої інстанції у розумінні статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто тим, який розглядав спір у справі №1.380.2019.007084.

З таким судовим рішенням не погодились сторони у справі та оскаржили його до апеляційного суду.

У своїй скарзі позивачка ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови задоволення позовних вимог та задовольнити такі.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відмовивши в задоволенні позовної вимоги про заміну сторони виконавчого провадження, суд не забезпечив ефективний захист прав, свобод та інтересів позивачки. Вважає, що суд зобов`язаний вибрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів, що прямо передбачено пунктом 10 частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач у своїй скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог та відмовити у задоволенні таких. Вважає, що оскільки сторони у виконавчому провадженні № 64739122 не звертались із заявою про заміну сторони у ньому, то у відповідача були законні підстави винести постанову про закінчення такого виконавчого провадження.

Сторони у справі, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянтів, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 27 червня 2018 року ОСОБА_1 , як власник суміжної земельної ділянки із земельною ділянкою, що знаходиться у володінні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулася до органів державного архітектурно-будівельного контролю з приводу порушення суб`єктом містобудування ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі №1.380.2019.007084 позов ДАБІ за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про знесення самовільно збудованої господарської споруди задоволено та зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за власний рахунок знести самовільно збудовану господарську будівлю за адресою по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:006:0018. Вказане рішення набрало законної сили.

Відтак, 23 лютого 2021 року Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист.

09 березня 2021 року Жовківським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) року відкрито виконавче провадження №64739122, стягувачем у якому зазначено ДАБІ.

17 липня 2021 року державним виконавцем скеровано запит державного виконавця в ДАБІ про надання інформації виконання рішення суду боржником.

14 червня 2023 року державним виконавцем Жовківського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

27 червня 2023 року на адресу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли матеріали виконавчого провадження і державним виконавцем винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження.

29 листопада 2023 року державним виконавцем скеровано вимогу у ДІАМ про надання інформації щодо виконання вказаного рішення суду.

05 грудня 2023 року на адресу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла відповідь ДІАМ, про те що, вона не є стороною у справі №1.380.2019.007084 та не має у своєму розпорядженні жодних відомостей щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду №1.380.2019.007084.

19 грудня 2023 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі, для перевірки виконання рішення суду та встановлено, що господарська будівля відсутня, натомість на межі з сусідньою ділянкою влаштовано стовпчиковий фундамент, а також по периметру споруди влаштовано стрічковий фундамент, про що складено акт державного виконавця та підписано боржником.

04 березня 2024 року державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження з огляду на те, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДАБІ 06 березня 2023 року припинена, а заява про заміну сторони виконавчого провадження до державного виконавця не надходила.

ОСОБА_1 не погодилася із правомірністю цієї постанови про закінчення виконавчого провадження та звернулася до суду із адміністративним позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у статті 1291 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під ним розуміють перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права до іншого. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, уповноважений відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 910/8252/21 та від 22 лютого 2021 року у справі № 910/6336/19.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) іншому або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин. Особливістю публічного правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва:

1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією);

2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другого відповідача суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України та Закону №1404-VIII дає підстави для висновку про те, що положення Кодексу адміністративного судочинства України не пов`язують процесуальне правонаступництво з обов`язковою наявністю факту припинення юридичної особи. Ключовим за правилам Кодексу адміністративного судочинства України є доведення обставин вибуттям сторони - суб`єкта владних повноважень з відносин, щодо яких виник спір.

Такі правила Кодексу адміністративного судочинства України встановлені виходячи із специфіки публічно-правових відносин, а саме: з тією обставиною, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

Відтак, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Матеріалами справи підтверджено, що ДАБІ 06 березня 2023 року припинена, про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис №026047267.

Відтак, 06 березня 2023 року ДАБІ вибула із спірних публічних правовідносин, а до ДІАМ, враховуючи припинення Державної інспекції містобудування та Державної сервісної служби містобудування перейшли права та обов`язки ліквідованого органу ДАБІ, тобто настало повне правонаступництво, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме ДІАМ компетентна відновити права позивачки, що буде відповідати меті правосуддя - ефективне поновлення її порушених прав, свобод і законних інтересів.

Як встановив суд першої інстанції та не заперечується сторонами, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі №1.380.2019.007084 не виконано.

Враховуючи, що на час прийняття оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 04 березня 2024 року функції ДАБІ перейшли до його правонаступника ДІАМ, то прийняття такої постанови порушує інтереси позивачки, захист яких би відбувся у разі належного та повного виконання рішення суду у справі №1.380.2019.007084.

Таким чином, слід погодитись із висновком суду першої інстанції, що постанова державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження від 04 березня 2024 року у ВП №64739122 є такою, що прийнята з порушенням вимог пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України Про виконавче провадження, оскільки державний виконавець помилково встановив, що припинення ДАБІ, як юридичної особи-сторони виконавчого провадження, не допускає правонаступництва, тоді як функції ліквідованого органу покладено на ДІАМ, а отже підставно скасована судом першої інстанції.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження - стягувача ДАБІ на правонаступника ДІАМ у виконавчому провадженні №64739122, апеляційний суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачка у цій справі не є особою, уповноваженою звертатися із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі №1.380.2019.007084, а суд у справі, що розглядається, не є судом першої інстанції у розумінні статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто тим, що розглядав спір у справі №1.380.2019.007084.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідна позовна вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційних скаргах, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 268, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року у справі № 380/5778/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 02 липня 2024 року.