Справа № 120/2987/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 липня 2024 р. Справа № 120/2987/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1); Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - ГУ ПФУ м. Києві, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві рішенням від 13.02.2024 № 24 відмовило у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю встановленого законодавством страхового стажу. Позивач з такою відмовою пенсійного органу не погоджується та вказує на те, що відповідно до КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. А підставою для призначення пенсії, є відповідний стаж роботи, а не дотримання формальних вимог щодо заповнення трудової книжки.

Ухвалою суду від 18.03.2024 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також даною ухвалою витребувано у відповідача 2 копії документів, які слугували підставою для прийняття вішення віл 13.02.2024 № 24.

Ухвалою суду від 02.04.2024 задоволено клопотання відповідача 2, виправлено описку в ухвалі про відкриття провадження шляхом правильного зазначення по батькові позивача.

03.04.2024 до суду надійшов відзив відповідача 2, у якому позовні вимоги заперечує, і просить відмовити у їх задоволенні. Мотивуючи свою позицію, ГУ ПФУ у м. Києві зазначає, що законодавцем визначено умови призначення пенсії за віком, так ст. 26 ЗУ № 1058 установлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 по 31 грудня 2024 не менше 31 року.

Відповідно наданих до заяви документів про стаж, такий складає 16 років 13 днів, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії.

Водночас, до страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи згідно трудової книжки: - період навчання згідно диплому з 01.09.1980 по 12.07.1983 у середньому професійно-технічному училищі № 2 с. Гущинці Калинівського району згідно диплому НОМЕР_1 від 12.07.1983; - період догляду за дитиною 30.11.1984 р.н., до досягнення 3-х річного віку згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , оскільки по батькові заявниці у вище перелічених документах не відповідає паспортним даним; - період роботи з 02.10.1989 по 12.05.2000 у Хмільницькому заводі ЗБВ на посаді двірника гуртожитку, оскільки на печатці, якою завірено запис про звільнення, назва підприємства не відповідає назві, куди зараховано, а довідка про перейменування відсутня.

08.04.2024 позивачем до суду направлено відповідь на відзив, з долученим експертним висновком від 27.03.2024 за № 056/507-а/2. Зі змісту якого сліду, що записи українською мовою імені по батькові « ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та записи російською мовою Арсеньевна, ОСОБА_4 , Арсентьевна» попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах, є ідентичними.

11.04.2024 через систему «Електронний суд», відповідач 1 направив до суду відзив, у якому представник відповідача посилається на Інструкцію № 58 від 29.07.1993, якою визначено порядок ведення трудових книжок працівника та, яка містить вимоги щодо внесення записів до трудових книжок.

Представник ГУ ПФУ у Вінницькій області зазначає, що не зараховані періоди до трудового стажу правомірно, адже Пенсійний орган не покладає відповідальність на позивача щодо порушення порядку заповнення трудових книжок підприємствами, а лише зазначає правові наслідки за порушення порядку заповнення трудових книжок, зокрема, не зарахування періодів до страхового стажу, що й було здійснено в межах даних правовідносин.

Враховуючи наведене, відповідач 1 вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві прийняло правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії №24 від 13.02.2024.

З огляду на викладене ГУ ПФУ у Вінницькій області просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

23.04.2024 позивачем надано відповідь на відзив, якою заперечує щодо подання відповідачем 1 відзиву на адміністративний позов.

Оцінюючи наданий позивачем документ, суд зазначає, що нормами ст. 263 КАС України не передбачено подання відповіді на відзив. Відповідно подання такої, є необов`язковим елементом процесуального порядку, а отже не повинно впливати на розгляд справи.

Враховуючи, що подання додаткових документів, таких як відповідь на відзив, може призвести до затягування розгляду справи. Та з огляду на принцип процесуальної економії та оперативності судового розгляду, доцільно обмежити кількість процесуальних документів.

Крім того, відповідь на відзив є надмірним та не обов`язковим, в межах розгляду даної справи, процесуальним документом, який не додає суттєвих аргументів до справи. У зв`язку з чим, суд не приймає до розгляду процесуальні документи, відповідь на відзив подану 23.04.2024, які не сприяють ефективному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до ГУПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заява позивача разом із доданими документами передана на розгляд до ГУ ПФУ у м. Києві.

Так, за результатом розгляду заяви позивача, ГУПФУ у м. Києві прийняло рішення № 24 від 13.02.2024, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 ЗУ № 1058, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

При цьому у рішенні вказано, що відповідно наданих до заяви документів про стаж, такий складає 16 років 13 днів, що не достатньо для призначення пенсії.

Водночас, до страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи згідно трудової книжки: - період навчання згідно диплому з 01.09.1980 по 12.07.1983 у середньому професійно-технічному училищі № 2 с. Гущинці Калинівського району згідно диплому НОМЕР_1 від 12.07.1983; - період догляду за дитиною 30.11.1984 р.н., до досягнення 3-х річного віку згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , оскільки по батькові заявниці у вище перелічених документах не відповідає паспортним даним; - період роботи з 02.10.1989 по 12.05.2000 у Хмільницькому заводі ЗБВ на посаді двірника гуртожитку, оскільки на печатці, якою завірено запис про звільнення, назва підприємства не відповідає назві, куди зараховано, а довідка про перейменування відсутня.

Вважаючи вказане рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон № 1058-IV ).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частина 1 статті 9 Закону № 1058-ІV встановлює, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Так, особи мають право на призначення пенсії за віком, згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 по 31 грудня 2024 - не менше 31 року.

Разом, з тим, у відповідності до частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі за текстом Закон № 1788-XII), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі за текстом Порядок № 637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021 року у справі № 683/3705/16-а.

Як вже встановлено судом, позивачу не зараховано до загального стажу періоди її роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 18.07.1983, а саме: - з 1980-1983 період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 12.07.1983; - період догляду за дитиною 30.11.1984 р.н., до досягнення 3-х річного віку, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.12.1984, з підстав того, що по батькові заявниці у вище перелічених документах не відповідає паспортним даним. А також не було зараховано період роботи з 02.10.1989 по 12.05.2000 у Хмільницькому заводі ЗБВ на посаді двірника гуртожитку, з підстав невідповідності назви підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення, назві підприємства, до якого зараховано.

Надаючи оцінку наведеним вище твердженням відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Також, пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Крім того, порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

За змістом пункту 2.11 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки.

Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.12 Інструкції № 58).

Відповідно до пункту 2.13 Інструкції № 58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім?я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім?я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, як встановлено судом, власником трудової книжки серії НОМЕР_3 є « ОСОБА_5 » (закреслено), « ОСОБА_1 » (російською мовою), дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата заповнення трудової книжки: 18.07.1983 року. Титульний аркуш містить відтиск печатки та підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок.

3 титульного аркуша трудової книжки також встановлено зміну запису про прізвище власника трудової книжки, а саме вказано, що прізвище « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_6 » згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 14.02.1984 року. Вказаний запис трудової книжки засвідчений підписом посадової особи та скріплений відповідною печаткою.

Крім того, прізвище, ім`я, і дата народження позивача, зазначені у трудовій книжці відповідають відомостям паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого Хмільницьким МРВ УМВС України у Вінницькій області 10.03.2000 року.

Також, у трудовій книжці позивача у відомостях про роботу наявні відповідні записи про проходження навчання, прийняття на роботу у підприємства та про звільнення, а також усі записи про звільнення позивача з підприємств засвідчені підписами та скріплені печатками підприємств.

Отже, оцінюючи відмову відповідача 2 щодо не зарахування до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983 роки згідно диплому НОМЕР_1 від 12.07.1983, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно з пунктом д ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Так, згідно диплому НОМЕР_1 від 12 липня 1983 року ОСОБА_7 01.09.1980 року вступила та 12.07.1983 року закінчила повний курс середнього професійно-технічного училища № 2 с. Гущинці Калинівського району за професією швея верхнього одягу. Наведена обставина підтверджується також записом у трудовій книжці НОМЕР_3 від 18.07.1983 року.

При цьому суд наголошує, що сама лише описка у написанні по батькові в документах, що підтверджують страховий стаж, не може слугувати безумовною та обґрунтованою підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу.

За таких обставин суд зазначає, що період навчання позивача з 01.09.1980 року по 12.07.1983 року у середньому професійно-технічному училищі № 2 с. Гущинці Калинівського району за професією швея верхнього одягу підтверджений належними документами, а тому такий має бути зарахований до страхового стажу.

Відносно не зарахованого періоду догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з частиною 2 статті 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до пункту 11 наведеного вище Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Отже, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Так, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 15.12.1984, ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якої є ОСОБА_9 та ОСОБА_1 .

Крім того, судом прийнято до уваги експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/507-а/2 від 27.03.2024 наданий позивачем, у якому експерт - кандидат філологічних наук ОСОБА_10 зазначив, що записи українською мовою імені по батькові ОСОБА_2 (паспорт, запис ОСОБА_1 ), ОСОБА_3 (свідоцтво про народження; диплом, запис ОСОБА_11 ; свідоцтво про укладання шлюбу, запис ОСОБА_5 / ОСОБА_1 ) та записи російською мовою Арсеньевна (зазначений паспорт/ ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_12 , запис мати ОСОБА_1 ), ОСОБА_13 (диплом, запис ОСОБА_11 ; трудова книжка, запис Оленюк/ ОСОБА_1 ) попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах, наданих для експертизи, а також в інших документах позивача та членів її родини є ідентичними.

Отже, з наведеного слідує, що відмова відповідача 2 щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , періоду, у якому позивач здійснювала догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, є протиправною.

Надаючи оцінку відмові ГУПФУ в м. Києві щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 02.10.1989 по 12.05.2000 у Хмільницькому заводі ЗБВ на посаді двірника гуртожитку з підстав невідповідності назви підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення, назві підприємства, суд враховує наступне.

Так, у рішенні ГУПФУ у м. Києві області відсутні будь-які посилання щодо невідповідності даних щодо періоду роботи позивача з 02.10.1989 по 12.05.2000, зазначених у трудовій книжці, помилок у їх оформленні, а лише вказано, що запис про звільнення завірений печаткою, зміст якої не відповідає найменуванню підприємства в записі про звільнення з роботи у 2000 році, назві підприємства, на яке у 1989 році позивача було прийнято.

Слід наголосити, що зазначені записи в трудовій книжці позивача містять відомості щодо роботи позивача у спірний період, також в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, записи, завірені підписом повноважної особи та печаткою, які оформлені належним чином.

Крім того, на час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №2 52 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 № 412.

Відповідно до п. 1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Також, у період внесення записів про роботу позивача, незарахованих відповідачем, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція № 58).

Згідно пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Так, у трудовій книжці позивача наявні відповідні записи щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Враховуючи зазначене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача 2, щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача спірних періодів її роботи з підстав: - невідповідності по батькові заявниці у підтверджуючих документах відповідного стажу, паспортним даним та невідповідності на печатці назви підприємства, з якого її звільнено, назві підприємства, на яке позивача прийнято на роботу, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд наголошує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача. Разом з тим, доказів які б спростовували спірні періоди трудової діяльності позивача відповідачами не надано.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду України при вирішенні питання про перерахунок пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення. При цьому, відповідачами не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ними вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду.

На переконання суду, відповідачами не здійснено усіх необхідних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Водночас, необхідно вказати, що позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, у тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізації майнових прав громадянин при призначені пенсії. Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до переконання, що відмова відповідача 2 у зарахуванні до загального трудового стажу періоду роботи позивача період навчання з 01.09.1980 по 12.07.983 згідно диплому НОМЕР_1 від 12.07.1983, оскільки по батькові заявниці у вказаному документі не відповідає паспортним даним; - період догляду за дитиною 30.11.1984 р.н., до досягнення три річного віку згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.12.1984, оскільки по батькові заявниці у вказаному документі не відповідає паспортним даним; - період з 02.10.1989 по 12.05.2000 у Хмільницькому заводі ЗБВ на посаді двірника гуртожитку, у зв`язку із невідповідністю назви підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення, назві підприємства, до якого зараховано, прийнято протиправно та не обґрунтовано.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню, а порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання пенсійний орган зарахувати спірний періоди до її загального трудового (страхового стажу).

Відповідно до приписів розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3). Після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії (п.4.10).

Заяву про призначення пенсії позивач подала за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

При цьому, пенсійна справа, після прийняття рішення передається засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи. Тому, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

З огляду на викладене, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, враховуючи зміст позовних вимог, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення, прийняте ГУ ПФУ в м. Києві № 24 від 13.02.2024 про відмову у призначенні пенсії.

Щодо вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача від 06.02.2014 про призначення пенсії за віком та зарахувати спірні періоди до загального трудового (страхового стажу) позивача така є похідою, а тому підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, а тому виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 13.02.2024 № 24.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2024 про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 : - період навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983 у середньому професійно-технічному училищі № 2 с. Гущинці Калинівського району, згідно диплому В № 547323 від 12.07.1983; - період догляду за дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення трирічного віку згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; - період роботи з 02.10.1989 по 12.05.2000 у Хмільницькому заводі ЗБВ на посаді двірника гуртожитку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одну тисячу двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005; ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ).

Повний текст судового рішення сформовано 04.07.2024.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна