Справа № 212/3570/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2024 року м. Дніпросправа № 212/3570/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 р. (суддя Борис О.Н.) в адміністративній справі №212/3570/24 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Григор`єва Ігоря Юрійовича, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №1782101, прийняту поліцейським полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Григор`євим І.Ю. 30 березня 2024 р., про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду, завдану неправомірними діями, в сумі 1000 Євро.

В обґрунтування позовних вимог вказувалось на відсутність об`єктивної сторони складу правопорушення, відсутність доказів вчинення позивачем порушення п. 15.9 Правил дорожнього руху, порушення процедури розгляду справи внаслідок незабезпечення участі фахівця у галузі права, недоведення поліцейським ОСОБА_2 права на здійснення ним діяльності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 квітня 2024 р. позов задоволено частково. Суд скасував спірну постанову серії ЕНА №1782101 від 30 березня 2024 р., стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

У поданій апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про відсутність законних підстав для скасування спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки порушення ним п.15.9 "и" ПДР України, яке полягає у здійсненні зупинки автомобіля позивача ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, підтверджено відеозаписом подій, наданим до суду першої інстанції. Також, скаржник вважає необґрунтованим стягнення на користь позивача 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди за відсутності факту заподіяння моральних чи фізичних страждань та доказів на підтвердження цих обставин.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою в справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1782101 від 30.03.2024, прийнятою відповідачем, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 гривень. Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , 30.03.2024, о 13.25.49 у м. Кривий Ріг, по вул. Ф.Караманиць, 28, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, зафіксовано на нагрудні реєстратори 475785,4757901, чим порушив п. 15.9.и ПДР Порушення зупинок, ближче 10 м від виїзду з прилеглих територій (а.с. 6).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів порушення позивачем п.15.9 «и» Правил дорожнього руху, порушення відповідачем процесуальних прав позивача, як водія, у тому числі права за захист, підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях, протиправністю дій інспектора.

Колегія суддів зазначає наступне.

Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність доказів порушення позивачем п. 15.9 «и» Правил дорожнього руху.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.9 «и» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р., відповідно до якого забороняється зупинка ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

На підтвердження обставини допущеного позивачем порушення Правил дорожнього руху відповідачем до суду першої інстанції надано відеозапис подій, зафіксованих на технічний пристрій, який використовується поліцейськими у відповідності до статті 40 Закону України "Про Національну поліцію".

Колегія суддів дослідила цей відеозапис, на якому зафіксовані обставини події 30.03.2024 - стоянка автомобіля позивача безпосередньо у місці виїзду з прилеглої території. Позивач зазначав про те, що зупинився на 1-1,5 хвилини у зв`язку із відсутністю вільних місць для паркування автомобілів та мав намір одразу переставити автомобіль. Позивач за згодою інспектора поліції переставив автомобіль в дозволене для стоянки місце. Обставину порушення ним правил стоянки позивач на запитання інспектора поліції визнав.

За результатами дослідження зазначеного відеозапису колегія суддів дійшла висновку про його відповідність, як доказу, критеріям належності, допустимості та достовірності, визначеними статтями 72-74 Кодексу адміністративного судочинства України. Інформація про наявність відеозапису зазначена і у спірній постанові (відео реєстратори 475785, 4757901), у зв`язку із чим підстави для виключення його із кола доказової бази відсутні.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що обставини правопорушення, які зазначені у постанові, не узгоджуються з відеозаписом, наданим відповідачем, спростовані зазначеним відеозаписом. У свою чергу, на наданих позивачем фотоматеріалах зафіксовано місце стоянки автомобіля марки «Volkswagen» (а.с.8). Проте, згідно спірної постанови, 30.03.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за зупинку ним іншого транспортного засобу NISSAN ROGUE НОМЕР_1 . Оскільки надані позивачем фотоматеріали не містять інформації щодо предмета доказування, вони не є належними доказами в розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо висновку суду першої інстанції про розгляд справи про адміністративне правопорушення з порушенням, передбачених законом, прав.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На відеозапису зафіксований розгляд інспектором поліції справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, під час якого позивачу були роз`яснені процесуальні права як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомлено суть порушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, оголошено постанову про накладення адміністративного стягнення, роз`яснено порядок і строк її оскарження. Також, позивачу була надана можливість надати письмові пояснення.

Щодо висновку суду першої інстанції про порушення права позивача на захист.

Статтею 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, у тому числі, користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

На відеозапису зафіксовано, що позивач виявив бажання скористатися правом на захист. Інспектор поліції надав можливість позивачу викликати (зателефонувати) адвокату чи іншій особі, яка має право надавати юридичну допомогу. Позивач заявив, що адвоката мають йому надати поліцейські. Про наявність підстав для надання йому безоплатної правової допомоги позивачем не було повідомлено.

Колегія суддів зазначає, що статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах, повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення забезпечення права на отримання правової допомоги означає надання можливості особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, залучити адвоката або іншого фахівця у галузі права, за власним вибором.

В контексті Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 р. №13-рп/2000 право на захист передбачає право кожного захищати себе особисто або через вільно вибраного ним на власний розсуд захисника з-поміж юристів, які можуть надати ефективний правовий захист.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач не був обмежений у свободі пересування, він мав можливість обрати та залучити до участі в розгляді справи адвоката чи іншої особи в галузі права, проте відмовився від реалізації цього права. Інспектор поліції жодних перешкод у забезпеченні права на захист не чинив, тому висновок суду першої інстанції в цій частині також не відповідає обставинам справи.

Позивач також неодноразово наполягав на застосуванні щодо нього статті 22 КУпАП, яка передбачає звільнення порушника від адміністративної відповідальності при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення та обмеження усним зауваженням.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 22 КУпАП визначено право (а не обов`язок) особи, уповноваженої вирішувати справу, на звільнення порушника від адміністративної відповідальності і обмеженням усним зауваженням.

Заява позивача про застосування щодо нього статті 22 КУпАП не була проігнорована. Позивачу було повідомлено інспектором поліції про відсутність підстав звільнення його від адміністративної відповідальності.

Щодо доводі позивача про не доведення поліцейським ОСОБА_2 права на здійснення ним діяльності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 122 Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Принцип презумпції винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Колегія суддів вважає, що відповідачем доведена правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення штрафу у розмірі 340 грн., відповідно до санкції частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі. У задоволенні адміністративного позову колегія суддів відмовляє з підстав, наведених у мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 р. в адміністративній справі №212/3570/24 скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Григор`єва Ігоря Юрійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 02 липня 2024 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Н.І. Малиш