Справа № 320/4287/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року 320/4287/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Дудін С.О., судді: Кушнова А. О. та Щавінський В. Р., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Бюро економічної безпеки України, Міністерство фінансів України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Кабінету Міністрів України (далі по тексту також відповідач, КМУ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача в ухиленні зазначення органу державної влади (повну назву та код ЄДРПОУ), який являється правонаступником органів податкової міліції ДФС, зокрема, податкової міліції Офісу великих платників податків ДФС (), з урахуванням укладеного передавального акта з Бюро економічної безпеки України;

- зобов`язати відповідача вказати орган державної влади (повну назву та код ЄДРПОУ), який являється правонаступником органів податкової міліції ДФС, зокрема, податкової міліції Офісу великих платників податків ДФС (), з урахуванням укладеного передавального акта з Бюро економічної безпеки України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що на його неоднократні звернення до КМУ на предмет зазначення органу державної влади (повну назву та код ЄДРПОУ), який є правонаступником органів податкової міліції ДФС, зокрема, податкової міліції Офісу великих платників податків ДФС (), з урахуванням укладеного передавального акта з Бюро економічної безпеки України, відповідач уникає відповіді на поставлені питання шляхом перенаправлення звернень позивача іншим органам державної влади, зокрема, Бюро економічної безпеки України та Міністерству фінансів України.

Позивач звертає увагу на підписанні передавального акта між ОВПП ДФС та БЕБ, що, на його думку, свідчить про визначення БЕБ правонаступником податкової міліції.

При цьому, на думку позивача, визначення Кабінетом Міністрів України органу державної влади, який є правонаступником податкової міліції, не підпадає під дискрецію суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

У додаткових поясненнях, поданих до суду, позивачем зазначено про порушення його інформаційних прав, реалізованих шляхом направлення звернень щодо визначення правонаступника податкової міліції ДФС.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що до його повноважень не відноситься безпосередній розгляд звернень громадян, оскільки КМУ здійснює свою владну функцію через міністерства, які відповідають за певні сфери своєї діяльності. У свою чергу, відповідно до постанови КМУ від 21.05.2014 №236 ДФС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, який і реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску. Координація ДПС України, Держмитслужби Міністром фінансів визначена також постановою КМУ від 18.12.2018 №1200. З урахуванням означеного, на переконання відповідача, саме до повноважень Міністерства фінансів України належить питання надання позивачеві відповіді щодо правонаступника податкової міліції, зокрема, ОВПП ДФС.

Відповідач наголошує, що позивачу Міністерством фінансів України, Бюро економічної безпеки України, Головою комісії з реорганізації ДФС України ОВПП надано вичерпну відповідь щодо відсутності правонаступника органу податкової міліції ДФС України та зазначено, що припинення діяльності ДФС проводиться без утворення центрального органу виконавчої влади правонаступника в частині виконання правоохоронної функції.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив, поданій позивачем до суду, зазначено, що Уряд визначив правонаступників всіх функцій реорганізованої ДФС, крім правоохоронної. При цьому позивач наголошує на відсутності норм законодавства, які дозволяли б реорганізацію державного органу без правонаступника.

У додаткових поясненнях позивач посилається на положення підпункту 2 пункту 10 статті 12 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Бюро економічної безпеки» та частину п`яту пункту 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 20.10.2011 №1074, якими на відповідача покладено забезпечення не пізніше 8 місяців з дня надбання чинності означеним Законом ліквідації ДФС України. У свою чергу, у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади, такі органи визначаються КМУ, що, на думку позивача, свідчить про обов`язок Уряду визначити правонаступника податкової міліції ДФС.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Бюро економічної безпеки України (далі по тексту також третя особа 1, БЕБ) та Міністерство фінансів України (далі по тексту також третя особа 2, Мінфін).

Цією ухвалою позивача зобов`язано уточнити прохальну частину позовної заяви та зазначити реквізити звернень до Кабінету Міністрів України, неналежний розгляд яких, за твердженням позивача, порушив його «інформаційні права».

На виконання вимог ухвали суду від 21.03.2024 позивачем подано до суду додаткові пояснення, якими уточнено прохальну частину позовної заяви шляхом викладення її в такій редакції (дослівно):

- визнати бездіяльність КМУ протиправною в ухиленні від зазначення органу державної влади (повну назву та код ЄДРПОУ), який являється правонаступником органів податкової міліції ДФС (Уточнення: загальновідомим фактом являється те, що саме Уряд уповноважений визначати правонаступника державного органу. Уряд визначив правонаступників ДФС, окрім податкової міліції ДФС. Уряд мав визначити і правонаступника податкової міліції ДФС, однак стійко ухиляється), зокрема податкової міліції ОВПП ДФС () з урахуванням укладеного передавального акту з БЕБ (Уточнення: без слова «шляхом», описка);

- зобов`язати відповідача вказати орган державної влади (повну назву та код ЄДРПОУ), який являється правонаступником органів податкової міліції ДФС (Уточнення: Уряд визначив правонаступників ДФС, окрім податкової міліції ДФС. Суд може зобов`язати Уряд визначити правонаступника податкової міліції ДФС. Уряд по закону зобов`язаний визначити правонаступника), зокрема податкової міліції ОВПП ДФС () (Уточнення: тому що відповідний орган належить до податкової міліції ДФС та формально являється стороною ряду виконавчих проваджень. Водночас, згідно матеріалів справи ДФС припинила функції державного органу) з урахуванням укладеного передавального акту з БЕБ (Уточнення: наявний передавальний акт, відповідно до пункту 7 постанови КМУ від 20.10.2011 №1074, статей 104, 107 Цивільного кодексу України передавальний акт можливо укласти лише з правонаступником).

Позивач наголошує на тому, що він має право знати правонаступника податкової міліції ДФС.

Щодо реквізитів звернень до Уряду, позивач зазначив, що листування відбувалось шляхом електронного звернення через офіційний сайт Уряду, що Законом не заборонено.

Мінфіном подано до суду пояснення, в яких зазначено, що з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 24.11.2021 №1493-р «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки України» підрозділи податкової міліції ДФС та її територіальних органів, зокрема, Офісу великих платників податків ДФС припинили виконання функцій, які на них покладалися. При цьому жодним законодавчим та/або нормативно-правовим актом Бюро не було визначено правонаступником прав та обов`язків підрозділів податкової міліції ДФС та Офісу великих платників податків ДФС.

Третя особа повідомляє, що жодним законодавчим та/або нормативно-правовим актом не визначено, що у разі ліквідації/реорганізації відповідного органу виконавчої влади має визначатися правонаступник того чи іншого структурного підрозділу органу виконавчої влади, що ліквідується/реорганізується.

Мінфін зауважує, що припинення діяльності ДФС проводилось без утворення центрального органу виконавчої влади правонаступника ДФС в частині виконання функцій, що покладалися на підрозділи податкової міліції, які ніколи не були самостійним органом виконавчої влади, а діяли у складі відповідних контролюючих органів, зокрема ДФС та її територіальних органів.

Окремо третя особа звертає увагу на те, що у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просить вказати орган державної влади (повну назву та код ЄДРПОУ), який являється правонаступником органів податкової міліції ДФС, зокрема, податкової міліції Офісу великих платників податків ДФС. Проте, Мінфін стверджує, що оскільки органи податкової міліції ДФС, зокрема, Офісу великих платників податків ДФС не утворювалися, то вказати орган, який є їхнім правонаступником не є можливим.

Крім того, Мінфін зазначає про відсутність порушеного права позивача та обрання ним неефективного способу захисту.

Позивач у додаткових поясненнях вказав, що БЕБ не визнає себе правонаступником податкової міліції ДФС, відповідно, визначити правонаступника зобов`язаний Уряд, що і є предметом позову.

Позивач зазначає, що він поновлений на посаді в органі податкової міліції ДФС, однак фактично виконати судове рішення неможливо, оскільки ДФС та її територіальні органи припинено, а з відомостей ЄДРПОУ ДФС та її територіальні органи у «вічному стані припинення».

Також позивач наголошує на порушенні його прав з огляду на те, що відповідачем не визначено правонаступника правоохоронної функції ДФС, що перешкоджає виконанню судового рішення, де боржником є ДФС.

Позивачем подано до суду процесуальний документ з назвою «клопотання», в якому викладено відповідь на пояснення Мінфіну та зазначено, що доводи Мінфіну про відсутність правонаступника правоохоронної функції ДФС суперечать положенням законодавства, оскільки відсутні норми законодавства, які дозволяють не визначати правонаступника державного органу у разі припинення.

Позивач наголошує на порушенні його прав у зв`язку з наявністю у нього права знати правонаступника правоохоронної функції ДФС.

Представником БЕБ подано до суду пояснення, в яких зазначено, що позивача відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі №460/2112/21 поновлено та зараховано у розпорядження ОВПП ДФС на посаду та у податкову міліцію з 24.12.2020 та зобов`язано ОВПП ДФС виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 02.11.2021. Позивач неодноразово намагався замінити відповідача (ОВПП ДФС), зазначаючи правонаступником БЕБ в межах означеної справи, на що, зокрема, Верховний Суд у постанові від 21.12.2023 зазначив, що заміна боржника (ОВПП ДФС) у цьому рішенні можлива лише у випадку його фактичного вибуття внаслідок припинення. Проте, ані ДФС України, ані його підпорядковані органи, у тому числі ОВПП ДФС, не припинені з огляду на відсутність відомостей про їх припинення в ЄДРПОУ.

На думку БЕБ, позивач намагається недобросовісно використати свої процесуальні права та процесуальним шляхом створити юридичний факт, який «допоможе» йому «поновитися» в БЕБ. Проте, таке поновлення неможливе, оскільки БЕБ не є правонаступником податкової міліції, а вступ на службу до БЕБ відбувається виключно за результатами конкурсного відбору, посади в БЕБ не є аналогічними тій, яку обіймав позивач на момент його звільнення.

Третя особа наголошує на повній ліквідації підрозділів податкової міліції без будь-якого виду правонаступництва.

Крім того, БЕБ надано пояснення щодо переходу до його повноважень не тільки підслідності податкової міліції, але й інших правоохоронних органів, зокрема, Національної поліції України, що є підтвердженням того, що БЕБ це новоутворений орган, який не є правонаступником жодного органу державної влади, до повноважень якого увійшли підслідні статті КПК України у сфері економічної безпеки різних правоохоронних органів. БЕБ наголошує на безпідставності доводів позивача щодо того, що передавальний акт є беззаперечним доказом правонаступництва, оскільки пунктом 7 Положення №1074 визначено перехід на підставі передавального акта суто майнових прав та обов`язків органів виконавчої влади. Така позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 21.12.2023 у справі №460/2112/21.

Третя особа зазначила, що з прохальної частини позовних вимог неможливо встановити, які права позивача було порушено та яким чином заявлені позовні вимоги зможуть захистити такі права.

Усною ухвалою суду від 28.05.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Судове засідання по розгляду справи по суті призначено на 26.06.2024 о 14 год. 00 хв.

У судове засідання позивач не з`явився.

Представники відповідача та третіх осіб після надання усних пояснень заявили клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі викладеного усною ухвалою суду від 26.06.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, вирішено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Рівненським МВ УДМС України в Рівненській області 14.09.2012.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, яке набрало законної сили 14 грудня 2021 року, позов ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11.12.2020 № 333-о «Про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 , зарахованого у розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на посаду та у податкову міліцію з 24 грудня 2020 року. Зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 02.11.2021. Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 23.12.2020 № 92 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року замінено сторону виконавчого провадження у справі № 460/2112/21 з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби () його правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (44082145). Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2021 у справі № 460/2112/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаду та у податкову міліцію з 24.12.2020 та нарахування і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 02.11.2021 в межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишено без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2022 року касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задоволено частково. Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року скасовано в частині задоволення вимоги ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження. У іншій частині ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року залишено без змін.

28 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у якій просив замінити сторону виконавчого провадження з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на Бюро економічної безпеки України.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну боржника у виконавчому провадженні у справі №460/2112/21, відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 21 грудня 2023 року ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року у справі №460/2112/21 залишено без змін.

Судом встановлено, що після цього позивачем були направлені до Кабінету Міністрів України електронні звернення щодо вказання юридичної особи, яка є правонаступником податкової міліції ДФС.

Означені звернення були переадресовані Кабінетом Міністрів України до Мінфіну, БЕБ, які, у свою чергу, у відповідь на звернення позивача, листами повідомили про відсутність правонаступника податкової міліції ДФС після припинення діяльності без утворення центрального органу виконавчої влади правонаступника в частині виконання правоохоронної функції. Зазначено, що БЕБ не є правонаступником жодного органу державної влади.

Так, з наданих відповідачем доказів вбачається, що листом КМУ від 09.03.2023 №Р-3066/17-23/2 на електронні звернення позивача (№РО-15323359 від 06.03.2023, №РО-15323392 від 06.03.2023, №РО-15335982 від 09.03.2023), що надійшли до КМУ, надіслано до Мінфіну 09.03.2023 за №Р-3066/17-23/1 відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян».

Листом КМУ від 07.03.2023 №Р-2890/17-23/2 позивачу повідомлено, що його електронне звернення (№РО-15312669 від 03.03.2023, що надійшло до КМУ, опрацьовано Департаментом з питань фінансового та економічного розвитку Секретаріату КМУ та надіслано Мінфіну для розгляду і надання відповіді.

Листом КМУ від 02.01.2024 №Р-102/17-24/2 позивачу повідомлено, що його електронне звернення №РО-16670337 від 30.12.2023 надіслано Мінфіну.

Листом КМУ від 06.02.2023 №Р-1386/17-23/2 позивачу повідомлено, що його електронне звернення №РО-1386/17-23/1 від 30.12.2023 надіслано Мінфіну.

Листом КМУ від 02.03.2023 №Р-2737/17-23/2 позивачу повідомлено, що його електронне звернення №РО-15297120 від 28.20.2023 надіслано Мінфіну.

Листом КМУ від 15.03.2023 №6067/0/2-23 за результатами опрацювання запиту позивача від 09.03.2023 повідомлено, що Секретаріат Кабінету Міністрів не є розпорядником інформації за запитами стосовно інформації, яка може бути отримана шляхом узагальнення, аналітичної обробки даних або яка потребує створення в інший спосіб.

Листом від 28.02.2023 №4641/0/2-23 відповідачем перенаправлено запит позивача від 21.02.2023 до Мінфіну.

Листом КМУ від 15.03.2023 №6127/0/2-23 за результатами опрацювання запиту позивача від 19.02.2023, який надійшов від БЕБ від 10.03.2023 №11/8.1/5410-2301 повідомлено про відсутність у розпорядженні відповідача запитуваної інформації, яка може бути отримана шляхом узагальнення, аналітичної обробки даних або яка потребує створення в інший спосіб.

Листом КМУ від 08.03.2023 №5404/01/2-23 за результатами опрацювання запиту позивача від 01.03.2023, що надійшов від Мінекономіки, повідомлено про відсутність у відповідача запитуваної інформації.

На запит позивача про надання роз`яснень щодо направлення відповідачем його звернень до Мінфіну та БЕБ, листом КМУ від 30.03.2023 №Р-3587/17-23/1 повідомлено, що відповідно до статті 5 Закону України «Про звернення громадян» з урахуванням положень Закону України «Про Кабінет Міністрів України» відповідач реалізує свої повноваження, зокрема, через міністрів, що очолюють міністерства, які забезпечують реалізацію та формування державної політики у відповідних сферах суспільних відносин. У свою чергу, завданням міністерства відповідно до статті 7 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» є, зокрема, інформування та надання роз`яснень щодо здійснення державної політики, узагальнення практики застосування законодавства, розроблення пропозицій щодо його вдосконалення та внесення в установленому порядку проектів законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України на розгляд Президентові України та КМУ. Враховуючи викладене, звернення надсилаються на розгляд (для надання роз`яснень) органам державної влади, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач стверджує про порушення відповідачем його «інформаційних прав» в частині ненадання інформації щодо правонаступника податкової міліції ДФС, зокрема, ОВПП ДФС, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України від 02.10.1992 № 2657-XII «Про інформацію» (далі по тексту також Закон № 2657-XII), відповідно до статей 1, 5 якого інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі по тексту також Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до частин першої та третьої статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Судом встановлено, що адресовані відповідачу звернення позивача стосуються надання інформації стосовно того, хто є правонаступником органів податкової міліції ДФС, зокрема ОВПП ДФС.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначає Закон України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 № 794-VII (далі по тексту також Закон № 794-VII).

Положеннями статті 1 Закону № 794-VII визначено, що Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 2 Закону № 794-VII до основних завдань Кабінету Міністрів України належить спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю.

В силу положень частин першої третьої статті 21 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

Питання діяльності міністерств у Кабінеті Міністрів України представляють відповідні міністри.

Суд зауважує, що ані Конституція України, ані Закон України «Про Кабінет Міністрів України», ані жодні інші закони чи підзаконні нормативно-правові акти не містять жодних повноважень, вимог і механізмів щодо розгляду звернень громадян безпосередньо КМУ або його посадовими особами, внаслідок чого відсутні підстави вважати, що у випадку зазначення у зверненні прохання чи вимоги про його розгляд «безпосередньо» КМУ, саме відповідач має розглянути таке звернення.

Відповідно до положень частини першої, абзацу 2 частини другої статті 47 Закону №794-VII Секретаріат Кабінету Міністрів України здійснює організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України.

Секретаріат Кабінету Міністрів України забезпечує відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» розгляд та надання відповідей на запити, що надходять до Кабінету Міністрів України.

Відповідно до підпунктів 33 34 пункту 17 Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 №850 структурні підрозділи Секретаріату відповідно до основних завдань, визначених цим Положенням, та з питань, що належать до їх компетенції: організовують та здійснюють в установленому порядку розгляд звернень громадян, адресованих Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністру України, Першому віце-прем`єр-міністру України, віце-прем`єр-міністрам України, Міністру Кабінету Міністрів України та міністру, який не очолює міністерство; забезпечують відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» розгляд запитів на інформацію, що надходять Кабінетові Міністрів України, Секретаріатові Кабінету Міністрів України; здійснюють контроль за вирішенням порушених у зверненнях громадян питань, дотриманням законодавства про звернення громадян.

У свою чергу, організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України визначає Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 № 3166-VI (далі по тексту також Закон № 3166-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 3166-VI систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної політики.

Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави.

Діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, безперервності, законності, забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, відповідальності (частина перша статті 2 Закону № 3166-VI).

З наведених правових норм слідує, що на Секретаріат КМУ покладено, зокрема, організація та здійснення розгляду звернень громадян відповідно до положень законодавства України.

При цьому, враховуючи здійснення відповідачем виконавчої влади як безпосередньо, так і через міністерства, у суду є підстави вважати, що у випадку здійснення відповідачем виконавчої влади через міністерство, саме до повноважень такого міністерства віднесено, зокрема, розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з державною політикою у відповідних сферах.

Тобто, організація розгляду звернень громадян до КМУ відповідно до вимог, встановлених частиною третьою статті 7 Закону № 393/96-ВР відбувається шляхом з`ясування суті звернення та прийняття рішення, зокрема, щодо перенаправлення такого звернення за належністю в установлений Законом строк до суб`єкта, до повноважень якого належить вирішення порушених у зверненні питань, для розгляду по суті, та інформування автора про реалізацію прийнятого рішення.

Такими діями Секретаріат КМУ сприяє реалізації громадянами закріпленого за ними статтею 1 Закону № 393/96-ВР права надсилати звернення саме до тих органів та посадових осіб, які відповідно до своїх функціональних обов`язків повинні розглядати їх по суті та надавати відповідь.

При цьому, рішення Секретаріату КМУ про перенаправлення звернення за належністю не є рішенням по суті порушеного заявником питання, а стосується лише порядку (процедури) організації його розгляду, передбаченого Законом. Таке рішення, прийняте в процесі організації його розгляду, ґрунтується на законодавчо визначених функціях органів державної влади і органів місцевого самоврядування і відображається в електронній реєстраційній картці звернення та викладається у супровідному листі до нього. Про реалізацію прийнятого рішення громадянину письмово повідомляється.

Поставлені у зверненнях до КМУ позивача питання щодо правонаступництва податкової міліції ДФС України, зокрема, ОВПП ДФС, віднесені до компетенції центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №375 (далі по тексту також Положення №375) Міністерство фінансів України (Мінфін) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінфін є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову, бюджетну та боргову політику, державну політику у сфері міжбюджетних відносин та місцевих бюджетів, державну політику у сфері державного пробірного контролю, бухгалтерського обліку та аудиту, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері контролю за дотриманням бюджетного законодавства, державного фінансового контролю, державного внутрішнього фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, забезпечує формування державної політики у сфері організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності та забезпечує формування та реалізацію єдиної державної податкової, митної політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, державної політики у сфері контролю за трансфертним ціноутворенням, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку.

Підпунктом 90 пункту 4 Положення №375 визначено, що Мінфін відповідно до покладених на нього завдань здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Мінфіну, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються.

Відповідно до статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З означених вище правових норм слідує, що порядок здійснення та забезпечення права звернення кожного громадянина України до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, визначає Закон України «Про звернення громадян».

Суд наголошує, що згідно вимог Закону України «Про звернення громадян» у випадку якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади зверненні не входять до його повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем по суті поставлених питань у поданих позивачем зверненнях не надано, а електронні звернення позивача перенаправлено Секретаріатом КМУ відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» до Мінфіну.

У свою чергу, Мінфін в особі голови комісії з реорганізації ДФС України листом від 02.01.2023 №16040-03/Р-2253 за наслідками розгляду звернення позивача щодо юридичної особи, яка являється правонаступником органів податкової міліції в частині виконання рішень суду щодо публічно-правових спорів на предмет поновлення на посаді та стягнення вимушеного прогулу, повідомлено, що припинення діяльності ДФС проводилося без утворення центрального органу виконавчої влади правонаступника в частині виконання правоохоронної функції. З прийняттям постанови КМУ від 24.11.2021 №1493-р «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки України» ДФС та її територіальними органами припинено виконання функцій органу виконавчої влади.

Крім того, за наслідками розгляду скарги позивача до БЕБ, останнє листом від 03.03.2023 №400/0/12 повідомило ОСОБА_2 , що БЕБ не є правонаступником жодного органу державної влади.

Секретаріатом КМУ на електронне звернення позивача листом від 30.03.2023 №Р-3587/17-23/1 надавалась відповідь щодо надіслання звернень громадян на розгляд (для надання роз`яснень) органам державної влади, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян».

Листом Державної митної служби України від 10.01.2023 №08-2/22-05/Р5 за наслідками розгляду заяви позивача про надання інформації щодо перебування ОВПП ДФС та інших органів публічного права за адресою: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г (колишня адреса місцезнаходження ОВПП ДФС) повідомлено, що розподільчим балансом на підставі актів приймання-передання будівлі та споруди за означеною адресою передані до сфери управління та на баланс Держмитслужби. Враховуючи викладене, ОВПП ДФС та/або інші органи публічного права в приміщеннях Держмитслужби за означеною вище адресою не перебувають.

Листом від 08.02.2023 №09/23 комісія з реорганізації ОВПП ДФС в особі Голови комісії за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 повідомила, що в результаті реорганізації ДФС України та її територіальних органів жодним нормативно-правовим актом не встановлено положення про правонаступництво в частині виконання правоохоронної функції. Таким чином, зазначені у пункті 1 заяви позивача особи відсутні.

Стосовно питання 2 заяви зазначено, що впродовж 2019-2020 років ОВПП ДФС забезпечено передачу майна до ОВПП ДПС, як правонаступнику відповідно до постанови КМУ від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» у порядку, встановленому постановою КМУ від 20.10.2011 № 1074 «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» із одночасним формуванням розподільчого балансу, що містить інформацію щодо переданого майна і всіх зобов`язань правонаступнику. При цьому згідно з положеннями абзацу шостого пункту 2 постанови КМУ від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (із змінами) ДФС та її територіальні органи продовжили до 31 грудня 2021 року здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. В 2021 та 2022 роках ООВПП ДФС забезпечено передачу майна (залишків) відповідно до постанови КМУ від 21.09.1998 № 1482 «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» керуючись частинами другою та третьою статті 107 Цивільного кодексу України, на виконання положень підпункту 1 пункту 10 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28.01.2021 № 1150-1Х «Про Бюро економічної безпеки України», розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 № 816-р «Про проведення аудиту матеріально-технічних ресурсів, озброєння та спеціальних засобів Державної фіскальної служби України» та доручення Першого віце-прем`єр-міністра України Міністра економіки України від 02.12.2021 № 4519/4/1-21 згідно з актами приймання-передачі.

Стосовно питання 3 заяви зазначено, що станом на сьогодні завершено процес передачі/списання майна, на завершальній стадії передача грошових коштів органам, яким доручено здійснення досудових розслідувань для забезпечення закриття депозитних рахунків в органах Казначейства та установах банків, про що свідчать дані Балансу за 2022 рік. Надіслано листи до Голови комісії з реорганізації ДФС щодо вирішення питання по кредиторській заборгованості.

Стосовно питання 4 заяви зазначено, що передача здійснена згідно з актами приймання-передачі (посилання на нормативно-правові акти наведено у відповіді на питання 2 заяви).

Стосовно питання 5 заяви зазначено, що дані СДР свідчать про перебування ОВПП ДФС в процесі припинення (в стані припинення з 05.08.2019, 3060690).

Стосовно питання 6 заяви зазначено, що інформування Кабінет Міністрів України про проведення державної реєстрації припинення органу виконавчої влади за погодженням з керівником органу виконавчої влади, до якого перейшли права та обов`язки органу виконавчої влади, що припиняється, має забезпечувати Голова комісії з припинення органу виконавчої влади, а не Голова комісії з припинення територіального органу.

Стосовно питання 7 заяви зазначено, що на всі надіслані позивачем звернення до Голови комісії з реорганізації ОВПП ДФС забезпечено надання відповідей, що свідчить про те, що позивачу відома інформація про місцезнаходження Голови комісії з реорганізації ОВПП ДФС, а також відомі його контактні дані. На сьогодні повноваження щодо управління справами у частині забезпечення здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією, здійснюються Головою комісії з реорганізації ОВПП ДФС. Починаючи з 01.01.2022, ДФС України та її територіальними органами, зокрема, Офісом великих платників припинено виконання функцій органу виконавчої влади України. Додатково проінформовано, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та розписом Державного бюджету України на 2022, 2023 роки не передбачено видатки у 2022, 2023 роках на утримання ДФС та її територіальних органів. У зв`язку з чим відсутня можливість орендувати приміщення для розміщення ОВПП ДФС, тому фактичного місцезнаходження не має.

Стосовно питання 8 заяви вказано, що як зазначено у відповіді на питання 3 заяви через відсутність документів для формування запитуваної довідки запропоновано надати Форму ОК-5 за 2020 рік.

Листом від 25.10.2023 №6300-01/211 комісія з реорганізації ДФС України за наслідком розгляду заяв позивача, надісланих Мінфіном, щодо контактних даних голови комісії з реорганізації ОВПП ДФС та запису до нього на особистий прийом повідомлено, що наразі голову комісії з реорганізації ОВПП ДФС не затверджено.

Листом Секретаріату КМУ від 18.09.2023 №Р-12638/17-23/1 позивача повідомлено, що за інформацією Департаменту забезпечення документообігу звернень до КМУ від ОВПП в системі електронного документообігу Секретаріату КМУ не знайдено.

Листом Мінфіну від 15.03.2023 №16010-04/Р-78/9/437 на запит позивача щодо фінансування ОВПП ДФС повідомлено, що станом на 31.12.2021 ДФС України припинила виконання функцій центрального органу виконавчої влади. Протягом 2021 року ДФС отримувала фінансування відповідно до бюджетних призначень, затверджених Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» за бюджетною програмою за КПКВК 3503010 «Здійснення заходів з реорганізації Державної фіскальної служби». При цьому, ДФС здійснювала свої повноваження безпосередньо через територіальні органи, що належали до сфери її управління, та складала власну мережу розпорядників. З огляду на зазначене, ДФС України, як центральний орган виконавчої влади та відповідальний виконавець бюджетних програм самостійно розподіляла бюджетні призначення та здійснювала фінансування своїх територіальних органів в межах бюджетних призначень, затверджених розписом державного бюджету на відповідний рік.

Позивач стверджує, що йому не було надано відповіді на поставлені ним питання щодо того, хто є правонаступником ДФС України та її територіальних органів, зокрема ОВПП ДФС.

У свою чергу, з наданих на звернення позивача відповідей вбачається про надання йому відповіді щодо відсутності правонаступника ДФС в частині виконання правоохоронної функції.

Суд зауважує, що у зв`язку з тим, що КМУ, як колегіальний орган, не уповноважений розглядати у будь-який спосіб звернення громадян і приймати рішення щодо них, а уповноважений розглядати проекти поданих державними органами актів Кабінету Міністрів України, підготовлених також і за результатами розгляду цими органами звернень громадян, у відповідача відсутні правові підстави для прийняття рішення щодо здійснення розгляду по суті направлених позивачем до КМУ, у тому числі з проханням щодо безпосереднього розгляду, звернень позивача.

Подібна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 04.03.2020 у справі №805/3915/17-а.

Суд наголошує на тому, що звернення громадян повинен розглядати той орган, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань.

Таким чином, право позивача на обов`язкове прийняття, розгляд та отримання відповіді по суті поданих ним звернень не було порушено відповідачем, оскільки звернення були відповідачем розглянуті, перенаправлені для розгляду до Мінфіну, БЕБ, про що позивача було повідомлено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі по тексту також Порядок №1074).

Пунктами 5, 6, 7, 8 Порядку №1074 передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади -- до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. Єдині (цілісні) майнові комплекси підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління органу виконавчої влади, що припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу або перетворення), а також повноваження з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі господарських організацій, передаються правонаступнику за відповідним рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 р. № 1482 (Офіційний вісник України, 1998 р., № 38, ст. 1405), і Порядку передачі повноважень з управління корпоративними правами держави суб`єктам управління об`єктами державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 грудня 2012 р. № 1146 (Офіційний вісник України, 2012 р., № 94, ст. 3827).

У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс.

Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується, та визначає суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу.

Внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

Перейменування органу виконавчої влади не призводить до його реорганізації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби шляхом його приєднання до Офісу великих платників податків Державної податкової служби.

18 грудня 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1200 «Про утворення Державної податкової служби та Державної митної служби України» якою, відповідно, утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Установлено, що Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної податкової служби» від 21 серпня 2019 року № 682-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Разом з тим, запис про припинення Офісу ВПП ДФС у Єдиному державну реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент вирішення судом цієї справи відсутній.

У свою чергу, аналізуючи предмет позову та позовні вимоги, даний спір не стосується публічно-владних функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску чи інших функцій, що були передані ДПС України відповідно до Постанови № 1200 та Розпорядження № 682-р.

За правилами частин першої та п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Судом встановлено, що 05.08.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію рішення засновників (учасників) Офісу великих платників Державної фіскальної служби щодо припинення такого як юридичної особи в результаті реорганізації.

Разом з тим, запис про припинення Офісу великих платників Державної фіскальної служби у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент розгляду цієї справи відсутній.

Крім того, суд наголошує на тому, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено правонаступництво територіальних органів ДФС, зокрема, ОВПП ДФС у частині виконання правоохоронної функції, про що позивача було повідомлено листами Мінфіну, БЕБ, ОВПП ДФС тощо.

Щодо посилань позивача на передавальний акт, дослідивши наявну в матеріалах справи копію такого передавального акта від 24.12.2021, підписаного головою комісії з реорганізації ОВПП ДФС та директором БЕБ, судом встановлено, що він складений про наступне: ОВПП ДФС у зв`язку з ліквідацією на виконання положень Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» щодо передачі матеріально-технічних ресурсів, озброєння та спеціальних засобів до БЕБ та доручення Першого віце-прем`єр-міністра України Міністра економіки України від 02.12.2021 №45199/4/1-21 здійснено передачу основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, нематеріальних активів та інших матеріальних цінностей відповідно до висновків (рекомендацій) Робочої групи з проведення аудиту матеріально-технічних ресурсів, озброєння та спеціальних засобів ОВПП ДФС на виконання розпорядження КМУ від 21.07.2021 №816-р «Про проведення аудиту матеріально-технічних ресурсів, озброєння та спеціальних засобів Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України».

Суд вважає, що означений акт не є доказом правонаступництва БЕБ, оскільки ним не підтверджується здійснення публічного правонаступництва від органів податкової міліції ДФС до БЕБ.

Також, безпідставними є посилання скаржника на пункт 7 Положення №1074, оскільки вказаним пунктом визначено перехід правонаступникові на підставі передавального акта суто майнових прав та обов`язків органів виконавчої влади та не передбачено переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції).

Саме такий правовий висновок було викладено Верховним Судом у постанові від 21.12.2023 у справі №460/2112/21.

Враховуючи означене, на переконання суду відповідачем було вчинено усі залежні від нього дії, направлені на організацію здійснення розгляду звернень громадян шляхом з`ясування суті звернення та прийняття рішення, зокрема, щодо перенаправлення такого звернення за належністю в установлений Законом строк до інстанції, до повноважень якої належить вирішення порушених у зверненні питань, для розгляду по суті, та інформування автора про реалізацію прийнятого рішення.

Таким чином, виходячи із текстуального викладу заявлених позовних вимог з урахуванням уточненої прохальної частини, суд дійшов висновку про відсутність ознак протиправної бездіяльності відповідача у вигляді ухилення від зазначення органу державної влади, який є правонаступником органів податкової міліції ДФС, зокрема, податкової міліції ОВПП ДФС, у тому числі і з урахуванням укладеного передавального акта з БЕБ, з огляду на правомірне вчинення ним дій, передбачених частиною третьою статті 7 Закону № 393/96-ВР, в частині перенаправлення звернень позивача за належністю до інстанції, до повноважень якої належить вирішення порушених у зверненні питань, для розгляду по суті, та інформування автора про реалізацію прийнятого рішення.

Виходячи з предмету позову, формулювання про «ухилення від зазначення органу державної влади (повну назву та код ЄДРПОУ), який являється правонаступником органів податкової міліції ДФС» розглядається судом саме у розрізі оскарження порушених, на думку позивача, «інформаційних прав» щодо надання неповних відповідей на його запити.

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про зобов`язання відповідача вказати орган державної влади, який є правонаступником органів податкової міліції ДФС, зокрема, з урахуванням укладеного передавального акта з БЕБ.

При цьому, суд зауважує про відсутність у нього повноважень щодо зобов`язання відповідача надавати безпосередні відповіді на запити позивача у тому формулюванні, якого прагне позивач.

Суд зауважує про відсутність підстав для дослідження процедури припинення ДФС з огляду на те, що означене питання не є предметом спору у межах заявлених позовних вимог.

Також судом не досліджуються дії/бездіяльність відповідача щодо не визначення на законодавчому рівні правонаступника ДФС України, оскільки такі дії/бездіяльність не є предметом позову.

Суд зауважує, що позивач, стверджуючи про обов`язок КМУ на законодавчому рівні визначити правонаступника ДФС України в частині виконання правоохоронної функції та вважаючи, що таким правонаступником є БЕБ, не оскаржує бездіяльність КМУ в частині саме законодавчих ініціатив, а посилається виключно на порушення його інформаційних прав, які, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, порушені не були.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий суддя Дудін С.О.

судді Кушнова А. О.

Щавінський В. Р.