Справа № 340/10200/23
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2024 року м. Дніпросправа № 340/10200/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року (суддя Притула К.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року позов задоволено частково.

Суд вирішив визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області 18.10.2023 № 18 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати період навчання з 01.09.1978 по 17.07.1981 та періоди роботи з 26.12.1983 по 03.05.1984, з 01.12.1994 по 19.03.2001, період роботи під час відбування покарання з 01.03.1986 по 31.12.1987, період здійснення підприємницької діяльності з 09.07.1993 по 30.11.1994 до страхового стажу для розрахунку пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.08.2023.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог до головного управління відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, судом не було враховано, що згідно наявних документів, страховий стаж позивача недостатній для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31.08.2023 ОСОБА_1 звернулася із заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії за віком (зареєстроване за №4424).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 06.09.2023 № 18 у призначенні пенсії було відмовлено. Оскільки до страхового стажу позивача було зараховано лише 26 років 6 місяців 15 днів.

Відповідно до письмових пояснень позивача, зібравши додаткові документи 12.10.2023 позивач повторно подав заяву про призначення пенсії № 5166.

18.10.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 18 про відмову в призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

В рішенні від 18.10.2023 № 93 зазначено, що за результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 07.09.1981 серії НОМЕР_2 з 26.12.1983 по 03.05.1984, оскільки відсутній запис про назву підприємства до якого був зарахований заявник, з 01.12.1994 по 19.03.2001, так як має місце виправлення в даті наказу на прийняття особи на роботу, період навчання згідно диплому від 17.07.1981 Б №908814, оскільки в документі відсутній підпис заступника директора училища по навчально-виробничій роботи та період здійснення підприємницької діяльності в липні місяці 2019 року, так як відсутні дані про сплату страхових внесків.

Для зарахування вищевказаних періодів до страхового стажу необхідно надати підтверджуючі довідки, видані за місцем роботи та навчання (правонаступником, архівним відділом) на підставі первинних документів.

Додатково повідомлено, що для врахування в стаж періодів здійснення підприємницької діяльності з 09.07.1993 по 08.07.1998, згідно свідоцтва про державну реєстрацію від 09.07.1993 №654, необхідно надати документ про систему оподаткування та сплату внесків. Період з 03.02.1986 по 18.03.1988, зазначений в довідці про відбування покарання від 18.03.1988 ДЮ №014083, можливо зарахувати до страхового стажу за наявності відомостей про сплату страхових внесків.

Страховий стаж особи становить 19р. 10м. 18д.

Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність рішення не було доведено.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Підпунктом 2.11. пункту 2 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до підпункту 2.12 пункту 2 Інструкції, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що довідки мають надаватися у разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період, що визначає їх право на пенсію.

Як було встановлено судом першої інстанції, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 26.12.1983 по 03.05.1984 працював водієм 3 класу в автоколоні № 4 Донецького виробничого управління автотранспорту Брянківської автобази об`єднання «Укршахтобуд» (а.с.16).

Суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що в трудовій книжці є посилання на назву посади, чіткі відбитки печатки підприємства роботодавця, дату прийняття на роботу та підставу прийняття на роботу, ці дані не містять виправлень, підчисток чи неточностей, а відповідач не мав підстав без належного обґрунтування ставити їх під сумнів.

Також судом першої інстанції вірно було взято до уваги те, що період роботи позивача з 26.12.1983 по 03.05.1984 здійснювався на території м. Брянка Кадіївської міської громади Алчевського району Луганської області.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, вся територія Алчевського району відноситься до територій, тимчасово окупованих російською федерацією.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що надати уточнюючи довідки та первинні документи за вищенаведені періоди роботи позивач не має можливості з незалежних від нього причин, оскільки по сьогоднішній день м. Брянка залишається під окупацією.

Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.12.1994 по 19.03.2001 працював у колективному підприємстві «Побут» на посадах старшого майстра по ремонту взуття та директором, про що здійснено відповідні записи згідно у трудовій книжці серії НОМЕР_2 (а.с.17 зв. б.).

Для підтвердження даного періоду роботи, представником позивача було направлено адвокатський запит до Архівного відділу виконкому Криворізької міської ради для отримання підтверджуючих довідок. Однак, у наданій на запит відповіді зазначено, що документи з кадрових питань Колективного підприємства «Побут» на зберігання до архівного відділу не передавались (а.с. 35).

На підтвердження навчання в ПТУ № 6 позивачем надано копію дублікату диплома НОМЕР_3 від 17.07.1981 (а.с.37).

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що трудовій книжці наявний запис про навчання у ПТУ № 63 з посиланням на диплом серії НОМЕР_3 (а.с.15 зв.б.).

Як встановив суд першої інстанції, вказаний диплом не містить слідів помарок, виправлень та підчисток, на ньому є підписи голови екзаменаційної комісії, директора навчального закладу та печатка, проставлена відмітка про видачу та реєстраційний номер. З вказаного диплома можна визначити вci данні для встановлення навчання для зарахування до трудового стажу.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації навчального закладу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Стосовно періоду роботи позивача під час відбування покарання.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_1 з 03.02.1986 по 18.03.1988 відбував покарання у виправно-трудовій колонії № 29 (станом на зараз Кюковська виправна колонія (№ 29), де працював у будівельній бригаді різноробочим, та цей період не зараховано до страхового стажу через ненадання відомостей про сплату страхових внесків.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується, крім іншого: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Стаття 50 Виправно-трудового кодексу України, прийнятого Верховною Радою УРСР 23 грудня 1970 року (який діяв на час відбування кримінального покарання позивачем, та зупинив свою дію з1 січня 2004 року), передбачено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.

Після втрати чинності зазначеним кодексом, а саме 01.01.2004, набрав чинності Кримінально-виконавчий кодекс України, частиною 4 статті 122 якого встановлено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії.

Згідно з частиною першою статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені мають право на соціальне забезпечення, утому числі й на отримання пенсій відповідно до законів України.

Відповідно до Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно- правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

На момент виникнення спірних правовідносин частини 1 та 2 статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачали, що засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Засуджені мають право на загальних підставах на призначення та отримання пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законодавством про пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно пункту 12 Порядку №637, передбачено, що час утримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні й на примусовому лікуванні підтверджується довідками МВС і зараховується до трудового стажу за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів прокуратури чи досудового розслідування про закриття кримінального провадження або довідки суду про ухвалення виправдувального вироку).

Робота в`язнів підтверджується довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Як встановив суд першої інстанції, на підтвердження даного періоду роботи позивачем надано довідку про заробіток за час відбування покарань надану державною установою «Крюковська виправна колонія (№29)» (а.с.32 зв.б.).

В період з 09.07.1993 по 30.11.1994 ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію від 09.07.1993 № 654 (а.с.21).

Даний період не було зараховано відповідачем до страхового стажу на підставі ненадання документів про систему оподаткування та сплату внесків.

Для підтвердження сплати внесків під час здійснення підприємницької діяльності представником позивача було направлено адвокатський запит до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, які листом від 27.11.2023 № 8468/6/04-36-24-17-08 повідомили, що інформація про сплату внесків за вказаний період здійснення підприємницької діяльності не зберіглась (а.с.33-34).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем вжито всі заходи для підтвердження додатковими документами періодів роботи, що не були враховані відповідачами при розгляді заяви про призначення пенсії за віком.

Вірними є висновки суду першої інстанії, що відповідачі протиправно не зарахував до страхового стажу період навчання з 01.09.1978 по 17.07.1981 та періоди роботи з 26.12.1983 по 03.05.1984, з 01.12.1994 по 19.03.2001, період роботи під час відбування покарання з 01.03.1986 по 31.12.1987, період здійснення підприємницької діяльності з 09.07.1993 по 30.11.1994 до страхового стажу для розрахунку пенсії ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 03 липня 2024 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш