Справа № 320/19918/24
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

01 липня 2024 року м. Київ № 320/19918/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., ознайомившись з матеріалами позовної заяви Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві (; 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 9) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.12.2017 № у сумі 13 072 700,32 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2018 № Ю-905-16 у сумі 13012 739,37 грн.

В силу вимог частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Як зазначив позивач, Ліквідаційною комісією УПС МВС у м. Києві вже оскаржувалася вимога ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2018 №Ю-905- 16, яку постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №826/10634/18 визнано протиправною та скасовано.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року у справі № 826/10634/18 встановлено, що вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2018 року №Ю-905-16 ГУ ДФС повідомив позивача про наявність станом на 31 січня 2018 року заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені у розмірі 13 073038,37 грн., у тому числі штраф у розмірі 6 175 102,11 грн. та пеня у розмірі 6 897 936,26 грн.; відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, акта документальної перевірки, рішень від ___ №___ вимагає сплатити вказану суму заборгованості.

Так, в адміністративному позові у справі № 826/10634/18 позивачем зазначено про відсутність у нього заборгованості по сплаті ЄСВ у зв`язку з помилковою сплатою коштів з єдиного соціального внеску у липні - серпні 2015 року на інший рахунок, на підтвердження чого надано копії платіжних доручень, листа від 02 жовтня 2015 року №121 до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ФДС у м. Києві з проханням зарахування на рахунок для перерахувань помилково сплачені кошти без доказів направлення/вручення його ДПІ, заяву про перерахування помилково сплачених коштів, подану до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ФДС у м. Києві 17 березня 2017 року, лист до ДФС України від 17 листопада 2017 року з проханням привести картку платника у відповідність.

У даному адміністративному позові Ліквідаційна комісія УПС МВС у м. Києві знову оскаржує вимогу ГУ ДФС у м. Києві від 06.02.2018 № Ю-905-16 на тих самих підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Тому, судом вбачаються підстави для відмови у відкритті провадження, проте з метою недопущення надмірного формалізму, суд вважає за необхідно надати можливість Управлінню патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві подати до суду додаткові письмові пояснення, а саме необхідно розкрити питання у чому полягає відмінність спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у справі № 826/10634/18, де є судове рішення, що набрало законної сили, та у даній справі № 320/19918/24.

Крім цього, згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом першим частини 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що предметом даного спору є правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2018 № Ю-905-16 у сумі 13 012 739,37 грн та рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.12.2017 № у сумі 13 072 700,32 грн.

Суд констатує, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко розмежовувати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатись про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі N340/1019/19).

Згідно з п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони, зокрема, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Як встановлено судом, в обґрунтування пропуску строку на звернення до суду із даним позовом позивач зазначив, що дізнався про наявність рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.12.2017 № у сумі 13 072 700,32 грн лише з ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024 року, що суд сприймає критично з огляду на наступне.

Так, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 826/10634/18 встановлено, що на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів відповідачем сформовано спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2018 року №Ю-905-16, відповідно до якої повідомлено позивача про наявність станом на 31.01.2018 року заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені у розмірі 13073038,37 грн.

Крім цього, з аналізу обставин справи, судом вбачається, що сума податкового боргу зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені у розмірі 13 млн грн, у тому числі штраф у розмірі 6,1 млн грн та пеня у розмірі 6,9 млн грн сформована у липні - серпні 2015 року.

Отже, судом вбачається, що про наявність відповідного податкового боргу позивач повинен був дізнатися у другій половині 2015 року.

У рішенні Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.12.2017 № зазначена рівнозначна сума, при цьому позивач не зазначає, мова йде про вищезазначений борг з єдиного соціального внеску за липень - серпень 2015 року, чи про інший.

Суд наголошує, що початок перебігу строку на звернення до суду процесуальним законом пов`язується саме з моментом, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, отримання ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024 року не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Крім цього суд вважає, що оскаржуючи вимогу про сплату боргу від 06.02.2018 № Ю-905-16 у сумі 13012 739,37 грн. у межах провадження у справі № 826/10634/18 позивач повинен був знати, яким чином та на підставі чого була сформована така вимога. Водночас, відсутність у рішенні суду у справі № 826/10634/18 прямої вказівки на наявність відповідного рішення на підставі якого до позивача були застосовані штрафні санкції не є беззаперечним доказом необізнаності позивача про підстави нарахування такого боргу, як не є поважними причинами пропуску звернення до суду необізнаність конкретних осіб, а не органу в цілому про наявність рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.12.2017 № у сумі 13 072 700,32 грн.

Не повідомлення керівництву суб`єкта владних повноважень про наявність рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.12.2017 № у сумі 13 072 700,32 грн. свідчить лише про неналежне виконання певними особами власних обов`язків з відповідними правовими наслідками (зокрема але не виключно регресного позову або позову про відшкодування шкоди винними особами, які можуть бути встановлені під час відповідного службового розслідування).

Тому, причини пропуску строку на звернення до суду, через сім та/або чотири років з часу, коли позивач повинен був дізнатися про порушення свої прав та інтересів, які зазначені в заяві про поновлення процесуальних строків, не можуть вважатися поважними.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Слід зазначити, що строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку.

Відтак, обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки можуть бути усунені, у десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням вагомих і переконливих аргументів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного, характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачем належного йому права на звернення до адміністративного суду упродовж строку, встановленого для цього законодавством, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачем такого права;

- додаткових письмових пояснень з обґрунтуванням відсутності підстав для відмови у відкритті провадження в даній адміністративній справі у частині, а саме необхідно розкрити питання у чому полягає відмінність спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у справі № 826/10634/18, де є судове рішення, що набрало законної сили, та у даній справі № 320/19918/24.

Керуючись статтями 122, 123, 160 - 162, частиною 1, 2 статті 169, статтями 241-243, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у місті Києві до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

2. Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) позивачу (його представнику), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

У зв`язку з відсутністю у суді можливості друкування документів, які надходять через підсистему "Електронний Суд" чи на офіційну електронну адресу суду, документи до суду направляти засобами поштового зв`язку або нарочно у паперовому вигляді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.