Справа № 440/3946/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 р. Справа № 440/3946/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/3946/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціальної політики Коростенської райдержадміністрації

про стягнення моральної та майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка, апелянтка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління соціальної політики (далі відповідач), третя особа: Державна казначейська служба України, в якому просила:

- стягнути з Держави Україна за рахунок бюджетних коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з відповідного казначейського рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України на її користь в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої відповідачем, в сумі 412187,20 грн з подальшим коригуванням на індекси цін на будівельно-монтажні роботи до моменту припинення права власності на домоволодіння;

- стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 120000,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 позовну заяву повернуто заявнику.

Позивачка, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що предметом цієї позовної заяви є виключно стягнення шкоди (збитків), завданої протиправними діями органу владних повноважень, протиправність яких встановлена у адміністративній справі №554/6088/16-а та матеріальна компенсація моральної шкоди за заподіяну шкоду, що відшкодовується все це державою за рахунок бюджетної програми КПКВК 3500030.

Також зауважила, що компенсація за втрачене майно внаслідок Чорнобильської катастрофи відшкодовується за рахунок окремої бюджетної програми КПКВК 2501200 «Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розпорядником яких є боржник, а не за рахунок КПКВК 3500030 розпорядником яких є держава.

Апелянтка зазначила, що в межах справи №440/3946/23 ставиться питання застосування положень п. 13 ч.2 ст.3 Закону №3674-VI, відповідно до якої судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними діями органу влади, органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи в апеляційній інстанції проведено без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

25.12.2023 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку із тим, що заявником не надано доказів сплати судового збору.

22.01.2024 ухвалою суду заяву ОСОБА_1 від 16.01.2024 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення. Продовжено строк на усунення недоліків на 5 днів.

Відмовляючи в звільненні від сплати судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що твердження заявниці про наявність пільги щодо сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" визнано судом помилковим, оскільки таке ґрунтується на суб`єктивному сприйнятті предмету спору, який зводиться до вимог щодо стягнення з держави Україна за рахунок бюджетних коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з відповідного казначейського рахунку, відкритого у Державній казначейській службі України, в рахунок відшкодування, як вона вважає, майнової шкоди, завданої Управлінням соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області.

В дійсності ж вимоги ОСОБА_1 стосуються стягнення компенсації, оскільки заявлений позов обґрунтований посиланнями на приписи Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2009 №1243, зокрема на пункт 3 Порядку, яким передбачено, що розмір компенсації визначається на момент припинення права власності шляхом проведення суб`єктом оціночної діяльності незалежної оцінки у порядку встановленому Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Щодо встановленого судом першої інстанції недоліку про необхідність надання документу про сплату судового збору колегія суддів зазначає.

Відповідно до вимог ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Відповідно до вимог п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Колегія судді зауважує, що в даній справі мотиви заявленого позову ґрунтуються на доводах про те, що лише станом на 20.12.2022 належна позивачу компенсація за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 була нарахована в сумі 60 227,00 грн, у розмірі залишкової вартості, визначеної суб`єктом оціночної діяльності станом на 01.10.2008, яку позивач мала отримати з набранням чинності постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2009. При цьому позивач зазначає, що тривалим невиконанням постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2009 внаслідок протизаконних дій при здійсненні управлінських функцій розпорядника бюджетними коштами за КПКВК 2501200 та протиправними діями по відшкодуванню компенсації їй заподіяно майнову шкоду у вигляді недоотриманої компенсації за здане домоволодіння, яка підлягає відшкодуванню державою.

Наведене було встановлено у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2023.

Враховуючи мотиви позову, колегія суддів погоджується з висновками суду перщої інстанції, що вимоги ОСОБА_1 фактично стосуються стягнення компенсації, оскільки заявлений позов обґрунтований посиланнями на приписи Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2009 №1243, зокрема на пункт 3 Порядку, яким передбачено, що розмір компенсації визначається на момент припинення права власності шляхом проведення суб`єктом оціночної діяльності незалежної оцінки у порядку встановленому Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вимога позивача про відшкодування шкоди, яка заподіяна діями відповідача не є об`єктом оподаткування, колегія суддів вважає необгрунтованими з урахуванням вищезазначеного.

А отже, оскільки предмет позову зводиться до вимог щодо перерахунку компенсації за втрачене нерухоме майно та стягнення спричиненої моральної шкоди, а не відшкодування шкоди, як вважає заявниця, то пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", на позивачку у даному випадку не поширюється.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного судового рішення колегія суддів зазначає, що висновок суду про наявність підстав для повернення адміністративного позову позивачу у зв`язку з невиконанням останнім вимог ухвали суду про без руху, повинен базуватися на правомірних висновках щодо наявності недоліків позовної заяви.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було правомірно залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 у зв`язку із несплатою судового збору і відповідно правомірно повернуто позовну заяву позивачці у зв`язку із невиконанням вимог ухвали про залишення без руху.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, які мають значення для вирішення даного питання, відповідає нормам процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року по справі № 440/3946/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк