Справа № 200/2560/24
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року Справа№200/2560/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

26 квітня 2024 року з використанням засобів поштового зв`язку позивач, ОСОБА_1 , подав до суду адміністративний позов до відповідача, військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачу з 14.04.2020 по 02.04.2024 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу починаючи з 14.04.2020 по 02.04.2024 включно розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням з урахуванням п.1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року та множення на відповідні тарифні коефіцієнти;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплати позивачу починаючи з 14.04.2020 по 02.04.2024 належні, з урахуванням проведених раніше виплат, суми грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки у розмірі місячного грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу та розміру окладу за військовим званням з 14.04.2020 по 02.04.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року та множення на відповідні тарифні коефіцієнти;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплати позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, обчислених із розмірів посадового окладу та розміру окладу за військовим званням з 14.04.2020 по 02.04.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року та множення на відповідні тарифні коефіцієнти.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , де перебував на фінансову забезпеченні і за період з 14.04.2020 по 02.04.2024 відповідач невірно визначив розмір грошового забезпечення, що призвело до виплати грошового забезпечення в значно меншому розмірі, без урахування п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". На думку позивача розміри посадового окладу та окладу за військовим званням повинні розраховуватися із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт. Також позивач зазначив, що відповідачем невірно здійснено виплати сум грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з таких підстав.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб») розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів у спірний період не застосовується.

Пунктом 4 постанови №704 було чітко визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

В період з 14.04.2020 по 12.05.2023 для обчислення грошового забезпечення застосовувалась стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, після 12.05.2023 у зв`язку з внесенням змін до постанови №704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

06 травня 2024 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

06 травня 2024 року від відповідача витребувані докази.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

15 квітня 2020 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) №110 майора медичної служби ОСОБА_1 наказом від 13 березня 2020 року №94 призначено на посаду начальника евакуаційного відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 , з 14 квітня 2020 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення з 16 квітня 2020 року.

02 квітня 2024 року відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частини) №95 майора медичної служби ОСОБА_1 начальника евакуаційного відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 , звільнено наказом від 23 лютого 2024 року №91, відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у відставку за пунктом «а».

18 квітня 2024 року довідкою Військової частини НОМЕР_1 №682 про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 14.04.2020 по 02.04.2024 визначено, що з квітня 2020 року по квітень 2024 року оклад за військовим званням ОСОБА_1 становить 1340,00 гривень, посадовий оклад 3810,00 гривень.

ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 01 березня 2021 року, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України).

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частинами 1-3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Абзацом десятим пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України від 27 лютого 2014 року №794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (далі - Закон №794-VII) встановлено, що Кабінет Міністрів України визначає відповідно до закону умови грошового забезпечення військовослужбовців (осіб рядового і начальницького складу).

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704).

Пункт 4 Постанови №704 в редакції від 30 серпня 2017 року мав таку редакцію:

«4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14».

01 березня 2018 року Постанова №704 набрала чинності згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

При цьому, пунктом 6 вказаної постанови Кабінету Міністрів України пункт 4 Постанови №704 був змінений та викладений в такій редакції:

«4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

29 січня 2020 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 був визнаний протиправним та скасований пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Згідно з частиною 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 була залишена без змін.

Таким чином, з 29 січня 2020 року пункт 4 Постанови №704 почав діяв в первинній редакції: «…розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14».

Згідно зі статтею 6 Закон України від 05 жовтня 2000 року №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом […].

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

З 01 березня 2018 року грошове забезпечення військовослужбовців було визначено відповідно до Постанови №704: при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців використовувався розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом про Державний бюджет України на 01 січня 2018 року.

Відповідно до Законів України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня відповідно 2020, 2021, 2022, 2023 років збільшувався у порівнянні з прожитковим мінімумом на 01 січня 2018 року.

Оскільки з 29 січня 2020 року пункт 4 Постанови №704 почав діяв в первинній редакції, то у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, що затверджений Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, у порівнянні з прожитковим мінімумом на 01 січня 2018 року, величина грошового забезпечення мала б теж розрахунково збільшуватися.

На підставі наведеного суд погоджується з аргументами позивача про те, що для обчислення грошового забезпечення останнього в період з 29.01.2020 по 19.05.2023 слід було застосовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, а не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року, як про це зазначив відповідач.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 14.04.2020 по 19.05.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX, є протиправними.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу з 14.04.2020 по 19.05.2023 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX на 1 січня відповідного календарного року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

20 травня 2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» відповідно до якої абзац перший пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» був викладений в такій редакції:

«4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Отже, в період з 20.05.2023 по 02.04.2024 грошове забезпечення позивачу підлягало обчисленню за новими правилами, а тому в цій частині позовні вимоги щодо протиправної бездіяльності відповідача не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо перерахунку грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки та невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, суд зазначає таке.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Відповідно до розділу XXIII «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини […] із зазначенням у ньому суми грошової допомоги. Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Розділом XXIV «Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Пунктом 3 розділу XXXI «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку №260 встановлено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Згідно з довідкою про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 №682 від 18 квітня 2024 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено:

в 2020 році - грошова допомога на оздоровлення в сумі 13713,75 гривень;

в 2021 році - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в сумі 1340,00 гривень, грошова допомога на оздоровлення в сумі 13713,75 гривень;

в 2022 році - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в сумі 9547,49 гривень, грошова допомога на оздоровлення в сумі 21216,65 гривень;

в 2023 році - грошова допомога на оздоровлення в сумі 28349,93 гривень;

в 2024 році - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в сумі 191,20 гривень, грошова допомога на оздоровлення в сумі 28349,93 гривень;

компенсація за невикористані відпустки в сумі 100170,00 гривень;

компенсація за невикористані додаткові відпустки в сумі 52920,00 гривень.

Зазначена довідка не містять даних про виплату позивачу в 2020 та 2023 роках матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а отже вказана допомога позивачу не виплачувалася.

Виходячи з вищезазначеного, позивач має право на перерахунок тільки грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення, які були виплачені у спірному періоді.

Для захисту порушених прав позивача, слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу:

- грошове забезпечення за період з 14 квітня 2020 року по 19 травня 2023 року,

- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021, 2022 роки,

- грошову допомогу на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 роки та за період з 01 січня по 19 травня 2023 року,

- грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2020, 2021, 2022 роки та за період з 01 січня по 19 травня 2023 року,

розрахувавши посадовий оклад та оклад за військовим званням із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX на 1 січня відповідного календарного року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Частиною 2 статті 2 КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 215, 241-246, 250, 251, 255, 261, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , тел: НОМЕР_5 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄРДПОУ НОМЕР_6 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 14 квітня 2020 року по 19 травня 2023 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX на 1 січня відповідного календарного року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 14 квітня 2020 року по 19 травня 2023 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021, 2022 року, грошову допомогу на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 роки та за період з 01 січня по 19 травня 2023 року, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2020, 2021, 2022 роки та за період з 01 січня по 19 травня 2023 року, розрахувавши посадовий оклад та оклад за військовим званням із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX на 1 січня відповідного календарного року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений 04 липня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко