Справа № 280/5049/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року Справа № 280/5049/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - відповідач), у якій вона просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 16.05.2024 № 81 про відмову у проведенні перерахунку;

2) зобов`язати відповідача здійснити позивачу переведення з дня, що настає за днем смерті годувальника, а саме з 27.02.2024, з призначеної їй пенсії за віком, на пенсію по втраті годувальника, чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до заяви від 10.05.2024.

Крім того, просить судові витрати покласти на відповідача.

Позовна заява та додатки до неї сформовані в підсистемі «Електронний суд» та подані у формі електронного документа представником позивача адвокатом Рикуном А.В., який діє на підставі ордеру серії АР №1179787 від 30.05.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з 2014 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 26.02.2024 чоловік позивачки, ОСОБА_2 , помер. За життя ОСОБА_2 також перебував на обліку у ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримував пенсію за віком. 10.05.2024 позивачка звернулася до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії - перехід на інший вид пенсії - по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області та рішенням від 16.05.2024 № 81 відмовлено у проведені перерахунку пенсії з огляду на документальне підтвердження факту спільного проживання заявниці та померлого годувальника. Позивачка наголошує, що нею були надані всі необхідні документи на підтвердження такого факту, а зазначена позиція Пенсійного фонду порушує її право на належне пенсійне забезпечення.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

17.06.2024 судом отримані пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (вх.№28370), у яких зазначено, що управління не вчиняло жодних протиправних дій чи бездіяльності стосовно не призначення пенсії. Представник третьої особи погоджується з позицією відповідача, викладеною у спірному рішенні, та наголошує, що позивачка не має права на перехід пенсії по втраті годувальника згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника. Таким чином, не встановлено, що позивачка є особою, яка має право на отримання пенсії по втраті годувальника, оскільки не доведено, що вона перебувала на його повному утриманні та одержувала від нього грошову допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, і яке вона втратила у зв`язку зі смертю особи. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 04.06.2024 суд відкрив провадження у справі, призначив її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); витребував від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 та інші докази, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення (зокрема, заяву позивача від 10.05.2024 разом з доданими до неї матеріалами).

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 .

Між позивачкою та ОСОБА_2 21.07.1979 зареєстровано шлюб, згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.07.1979.

27.02.2024 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 від 12.08.2011 ОСОБА_2 був отримувачем пенсії за віком.

10.05.2024 позивачка звернулася до Запорізького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою щодо переходу на інший вид пенсії, а саме на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області та прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії від 16.05.2024 № 81. За розглядом наданих документів встановлено, що відсутній документ, що підтверджує перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого годувальника ОСОБА_2 , що передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Таким чином, перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, є вичерпним. Наведені норми не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї.

Судом встановлено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі із померлим чоловіком, що підтверджується свідоцтвом про одруження.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регулюються Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 2.3 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;

3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;

5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

8) відомості про місце проживання;

9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).

Згідно з пунктом 2.8 Порядку № 21-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У відповідності до пункту 2.11 Порядку № 21-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

На підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_2 позивачкою було надано:

- довідку про фактичне місце проживання фізичної особи від 28.05.2024 за вих. №03-05/24 виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Партнер Хаус», де зазначено, що ОСОБА_1 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з 2019 року по теперішній час;

- декларація № 0000-Р211-989Е про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, складеної на ім`я позивачки 01.06.2018 року, де зазначено адресу її проживання: АДРЕСА_1 ;

- паспортом серії НОМЕР_5 , виданий 12.08.1997 Хортицьким РВ УМВС України в Запорізькій області.

Судом встановлено, що у паспорті ОСОБА_2 (серії НОМЕР_6 , виданий Хортицьким РВ ЗМУ УМВС) зазначене наступне місце реєстрації: АДРЕСА_1 . У паспорті ОСОБА_1 (серії НОМЕР_5 ) місцем реєстрації вказано: АДРЕСА_3 .

Суд зазначає, що наявність реєстрації місця проживання позивачки за іншою адресою не може беззаперечно свідчити про те, що вона не могла проживати сім`єю разом зі своїм чоловіком за однією адресою.

Слід зауважити, що у матеріалах пенсійної справи наявна довідка про фактичне місце проживання особи від 11.03.2024 № 02-03/24, видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Партнер Хаус» ОСОБА_1 про те, що вона фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас до матеріалів позовної заяви представником позивача долучено іншу довідку про фактичне проживання особи, а саме за вих.№ 03-05/24 від 28.05.2024, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Партнер Хаус» ОСОБА_1 про те, що вона фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2019 року і по теперішній час. Вказані довідки відрізняються лише тим, що в останній зазначено період фактичного проживання позивачки за відповідною адресою.

Оскільки оскаржуване рішення було прийняте 16.05.2024, очевидним є те, що зазначена довідка від 28.05.2024 № 03-05/24 не досліджувалась пенсійним органом при вирішенні питання щодо переходу ОСОБА_1 на інший вид пенсії (по втраті годувальника).

Разом з тим, суд не вважає довідку про фактичне місце проживання особи від 11.03.2024 № 02-03/24, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Партнер Хаус», належним та достатнім доказом на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 , оскільки, по-перше, за її змістом позивачка проживає за відповідною адресою станом на дату видачі такої довідки. По-друге, зі змісту такої довідки неможливо встановити, яким чином ТОВ «Керуюча компанія «Партнер Хаус» уповноважене на видачу довідки про фактичне місце проживання особи за вказаною у ній адресою.

Також, на переконання суду, декларація № 0000-Р211-989Е про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, складеної на ім`я позивачки, де зазначено адресу її проживання: АДРЕСА_1 , не може вважатися належним документом на підтвердження місця її фактичного проживання у розумінні Порядку № 22-1.

Таким чином, жодного документа, який підтверджував би факт проживання позивачки із померлим ОСОБА_2 або документу на підтвердження факту перебування позивача на утриманні померлого чоловіка або документів щодо втрати джерела засобів до існування, позивачем ані до органу пенсійного фонду, ані до суду надано не було. У зв`язку з тим, що місце реєстрації позивачки та її померлого чоловіка є різними, з огляду на зазначені вище приписи Порядку, ОСОБА_1 повинна була надати документ, виданий відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема, органом місцевого самоврядування, що підтверджують факт перебування на утриманні померлого годувальника, рішення суду.

Крім того, пунктом 2.22 Порядку № 22-1 визначено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Так, за приписами статті 26 Закону України від 05.11.2021 № 1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» за заявою особи, яка декларує або реєструє місце проживання (перебування), власника (співвласника) житла, представників, законних представників особи або власника (співвласника) житла, уповноваженої особи житла, іпотекодержателя або довірчого власника (далі - суб`єкт звернення) орган реєстрації видає витяг із реєстру територіальної громади, що підтверджує зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, виключення інформації з реєстру територіальної громади про місце проживання (перебування) особи.

При цьому орган реєстрації у розумінні зазначеного Закону є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи (пункт 7 частини першої статті 2 Закону України від 05.11.2021 № 1871-IX). Суд зазначає, що у місті Запоріжжі формування та ведення реєстру територіальної громади здійснює Управління державної реєстрацій фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Слід зауважити, що суд адміністративної юрисдикції не може встановлювати факт перебування на утриманні померлого годувальника.

Так, суд звертає увагу позивача, що відповідно до статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, зазначено чіткий перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, який розглядається судами, а саме встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відтак чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №560/17953/21).

Суд підсумовує, що наданий позивачкою пакет документів разом із заявою про перехід із пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника не відповідав вимогам Порядку № 22-1, оскільки вона не надала документи, що засвідчують факт реєстрації місця проживання з померлим годувальником за однією адресою або факт перебування на утриманні померлого годувальника.

При цьому суд звертає увагу, що вимоги нормативно-правових актів свідчать про обов`язковість надання разом з заявою про перехід (перерахунок) з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника документу, який підтверджує перебування особи на утриманні померлого годувальника.

З огляду на викладене, рішення відповідача відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 16.05.2024 № 81.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає, що відповідачем доведено правомірність дій Пенсійного фонду та прийнятого рішень, натомість позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, місцезнаходження: вул. Кравчука, буд. 22-В, м. Луцьк, 43026; .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: пр.Соборний, буд.158-Б, м.Запоріжжя, 69057; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 04.07.2024.

Суддя К.В.Мінаєва