Справа № 620/2928/21
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
02 липня 2024 року Чернігів Справа № 620/2928/21
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участі секретаря Бородулі В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі
до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просить:
змінити спосіб виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі № 620/2928/21 у частині зобов`язання Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, а саме спосіб виконання рішення суду у цій частині змінити на «стягнути з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 9464,00 грн.
Свою заяву мотивує тим, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі № 620/2928/21 залишається невиконаним, тому, з метою забезпечення належного виконання судового рішення, існує необхідність у зміні та встановленні іншого способу його виконання, а саме із зобов`язального характеру на стягнення спірної суми.
У судове засідання учасники справи не з`явилися. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису, відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.
Від представника боржника надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, в якій останній зазначив, що проти задоволення заяви про зміну способу виконання рішення не заперечує.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі № 620/2928/21 позов задоволено повністю, зобов`язано Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

На виконання рішення суду, відповідно до матеріалів справи та наданих доказів, Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради здійснив нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, що становить 9464,00 грн, проте дана виплата не проведена за відсутністю відповідного фінансування для даного виду виплат.

Надаючи правову оцінку обставинам заяви, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 3 статті 33 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Статтею 7 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Частинами 1 та 3 статті 378 КАС України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2018 року у справі №803/3805/15 зазначив, що системний аналіз наведеної правової норми дає підстави дійти до висновку про те, що підставою для встановлення порядку і способу виконання судового рішення є обставини, що перешкоджають належному його виконанню: ускладнюють його виконання або роблять неможливим, при цьому судове рішення не може бути змінено по суті.

Тобто зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 826/8279/16.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Так, в обґрунтування поданої заяви позивач вказав, що виплатити зазначені кошти боржник не має можливості за відсутністю відповідного фінансування для проведення даного виду виплат.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту», у розумінні статті 13 Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи викладене та те, що судовим рішенням у справі № 620/2928/21 встановлено обов`язок відповідача виплатити позивачу до 5 травня за 2020 рік грошову допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, що становить 9464,00 грн, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за можливе змінити спосіб виконання рішення у даній справі шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 9464,00 грн.

Керуючись статтями 241-242, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду у справі № 620/2928/21 задовольнити повністю.

Змінити спосіб виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі № 620/2928/21 шляхом стягнення з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 9464,00 грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складений 02 липня 2024 року.

Суддя Ю. О. Скалозуб