Справа № 500/152/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/152/24 пров. № А/857/8527/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року (головуючий суддя Мандзій О.П., м. Тернопіль) у справі №500/152/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

09.01.2024 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у встановленні мені з 20.05.2022 пенсії за 28 років вислуги, відповідно до п."а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 20.05.2022 призначення та проводити виплату пенсії за 28 років вислуги, відповідно до п."а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Позов обґрунтовує тим, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 20.05.2022 позивачу призначена пенсія за 28 років вислуги, відповідно до п."а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (Закон №2262-ХІІ). Однак, при цьому відповідач застосував відсотковий розмір пенсії 54 % грошового забезпечення, що суперечить ст.13 Закону №2262-ХІІ. При вислузі 28 років розмір пенсії має становити 70% (максимальний). Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, за результатами розгляду звернення, відмовило у такому перерахунку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у розмірі 54% відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 20.05.2022, виходячи з 70% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що позивачці виплачується пенсія згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі №500/3196/23 позивачці призначено пенсію за вислугу років згідно пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та здійснити виплату вказаної пенсії з 20.05.2022, з урахуванням виплачених сум. Розмір пенсії після перерахунку, з 01.12.2023 складає 12596,32 грн. Зазначене рішення виконане в межах повноважень у листопаді поточного року. Таким чином, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі №500/3196/23 зобов`язань стосовно проведення перерахунку пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення не приймалося. Апелянт будь-яких порушень прав позивача на пенсійне забезпечення, зокрема щодо порядку проведення перерахунку пенсії та її виплати, у своїх діях не вбачає. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач є пенсіонером Державного департаменту з питань виконання покарань, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ у розмірі 54% відповідних сум грошового забезпечення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі №500/3196/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно п."а" ст.12 Закону №2262-ХІІ та здійснити виплату вказаної пенсії з 20.05.2022, з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначило ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, основний розмір якої, як видно з протоколу за пенсійною справою № (Державний департамент з питань виконання покарань), становить 54% грошового забезпечення.

За результатами розгляду звернення, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 21.12.2023 №11443-11763/С-02/8-1900/23 повідомило позивачу, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі №500/3196/23 йому призначено пенсію за вислугу років згідно п."а" ст.12 Закону №2262-ХІІ та здійснити виплату вказаної пенсії з 20.05.2022. Рішенням суду зобов`язань стосовно проведення перерахунку пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення не приймалося.

Вважаючи таку бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон №2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до п."а" ст.12 Закону №2262-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення у позивача права на пенсію за вислугу років) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Відповідно до ч.4 ст.17 Закону №2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Згідно з ст.17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей (Постанова №393).

Колегія суддів зазначає, що право позивача на пенсію за вислугу років на підставі п."а" ст.12 Закону №2262-ХІІ підтверджено рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі №500/3196/23, згідно з яким зобов`язано відповідача призначити їй пенсію за вислугу років згідно п."а" ст.12 Закону №2262-ХІІ та здійснити виплату вказаної пенсії з 20.05.2022, з урахуванням виплачених сум. Вказане судове рішення набрало законної сили та є обов`язковим для виконання та врахування пенсійним органом. За змістом судового рішення, зважаючи на те, що на момент звільнення позивача її вислуга років в пільговому обчисленні становила 28 років 06 місяці 09 днів, тому вона мала право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень п."а" ст.12 Закону №2262-ХІІ та Постанови №393, з огляду на що суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у переведенні його на пенсію за вислугу років згідно п."а" ст.12 Закону №2262-ХІІ. Разом з тим, цим судовим рішенням не встановлено обов`язку проведення перерахунку пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до п."а" ч.1 ст.13 Закону №2262-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони та звільненим зі служби у Національному антикорупційному бюро України за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону №2262-ХІІ максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Апеляційний суд зазначає, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі №500/3196/23, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначило ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п."а" ст.12 Закону №2262-ХІІ з 20.05.2022. Однак, відповідач призначив позивачу пенсію в розмірі 54% грошового забезпечення (при вислузі 28 років), що не відповідає п."а" ч.1 ст.13 Закону №2262-ХІІ , оскільки за вислугу 20 років розмір пенсії становить 50%, а за кожний рік вислуги понад 20 років 3% відповідних сум грошового забезпечення, але не більше 70% відповідних сум грошового забезпечення (максимальний).

Таким чином, апеляційний суд констатує, що з урахуванням приписів ст.13 Закону №2262-ХІІ, позивач має право на призначення пенсії як такий, що має 28 років вислуги, у розмірі 70 % відповідних сум грошового забезпечення, а отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 20.05.2022, виходячи з 70% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі № 500/152/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний