Справа № 520/22399/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 р.Справа № 520/22399/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.11.23 року по справі № 520/22399/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код СДРІЮУ НОМЕР_2 . АДРЕСА_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в повному обсязі у зв`язку з перебуванням на лікуванні за період з 07.09.2022 року по 21.09.2022 року та у відпустці за станом здоров`я загальною тривалістю 90 календарних днів внаслідок бойового травмування, отриманого приймаючи безпосередню участь у бойових діях під час захисту Батьківщини.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 . АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКІІІІ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) не отриману додаткову винагороду у зв`язку із перебуванням на стаціонарному та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування у загальній сумі 276 601.61 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРІЮУ НОМЕР_2 . АДРЕСА_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 ) додаткової винагороди в повному обсязі у зв`язку з перебуванням на лікуванні за період з 07.09.2022 року по 21.09.2022 року та у відпустці за станом здоров`я загальною тривалістю 90 календарних днів внаслідок бойового травмування, отриманого приймаючи безпосередню участь у бойових діях під час захисту Батьківщини.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 . АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКІІІІ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) не отриману додаткову винагороду у зв`язку із перебуванням на стаціонарному та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування у загальній сумі 276 601 (двісті сімдесят шість тисяч шістсот одна) грн.61 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на лікуванні через отримане в ході захисту Батьківщини поранення за період з 07.09.2022 року по 21.09.2022 року отримав наступні виплати на розрахунковий рахунок НОМЕР_4 : 50 000 грн. - відповідно до розрахункових відомостей № 90 від 17.10.2022 року та № 185 від 22.06.2023 року. Відповідно цієї ж довідки, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , за період перебування у відпустці для лікування після поранення з 22.09.2022 року по 21.10.2022 року отримав наступні виплати на розрахунковий рахунок НОМЕР_4 : 97 634,41 грн. - відповідно до розрахункової відомості № 185 від 22.06.2023 року.

Загальна сума виплат ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 за перебування на лікуванні в період з 07.09.2022 року по 21.09.2022 року та за період перебування у відпустці для лікування після поранення з 22.09.2022 року по 21.10.2022 року склала - 147 634,41 грн.

Крім того, на підставі рапорту солдата ОСОБА_1 № 861 від 22.09.2022, до якого додавалась довідка ВЛК № 876 від 21.09.2022 винесено Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.09.2022 № 205, відповідно до якого ОСОБА_1 надано відпустку після лікування на 30 днів з 22.09.2022 року по 22.10.2022 року.

Таким чином, відповідач вважає, що ОСОБА_1 отримав в повному обсязі всі додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на лікуванні за період з 07.09.2022 року до 21.09.2022 року та за період перебування у відпустці для лікування після поранення з 22.09.2022 року до 21.10.2022 року до моменту подання позову.

Також відповідач наполягає на тому, що після проходження ВЛК 24.10.2022 року та 28.11.2022 року ОСОБА_1 не повертався до військової частини та не подавав рапортів про надання відпусток, про що свідчать відсутність реєстрації рапортів та додатків до таких рапортів у вигляді Довідок ВЛК в Журналі реєстрації вхідних документів військової частини НОМЕР_5 (згідно номенклатури на 2022 рік № 12, розпочатого 04.01.2022 року, закінченого 31.12.2022 року). Згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_1 у відпустці за період з 22.09.2022 року по грудень 2022 року (включно) не перебував.

Відповідач вказує, що підставою для вибуття у відпустку є наказ командира частини, а не довідка гарнізонної військово-лікарської комісії. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 не має підстав для отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень за період відсутності з 24.10.2022 року по 23.11.2022 року (відповідно довідки військово-лікарської комісії № 1972 від 24.10.2022 року) та за період з 28.11.2022року по 27.12.2022 року (відповідно довідки військово-лікарської комісії № 2699 від 28.11.2022 року).

Позивач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що відповідно до довідки про доходи позивача №2025 від 09.12.2023 року, виплата додаткової винагороди за час перебування на лікуванні (15 днів) здійснена 22.06.2023 року на підставі розрахункової відомості №185. При цьому, фактична виплата такої винагороди становить 39 516,12 грн. У графі нарахування розміри такої винагороди відсутні. Отже, довідка про доходи позивача №2025 від 09.12.2023 року не містить відомостей про фактичну виплату позивачу додаткової винагороди за час лікування у період з 07.09.2022 року до 21.09.2022 року у розмірі 50 000 грн про що зазначається відповідачем в апеляційній скарзі.

Необґрунтованим є і доводи апеляційної скарги щодо виплати додаткової винагороди в повному обсязі за період перебування позивача у відпустці для лікування в період з 22.09.2022 року по 21.10.2022 року.

Як зазначається відповідачем, за вказаний період позивачу виплачена додаткова винагорода у розмірі 97 634,41 грн. на підставі розрахункової відомості №185 від 22.06.2023 року.

Проте, вказані доводи відповідача, на думку позивача, не узгоджуються із даними, зазначеними у довідці про доходи позивача №2025 від 09.12.2023 року, на яку посилається відповідач. Так, згідно зазначеної довідки позивачу на підставі розрахункової відомості №185 від 22.06.2023 року нараховано додаткову винагороду за час перебування у відпустці (30 днів) у розмірі 97 634,41 грн., а фактично виплачено у розмірі 35 000 грн. Отже, довідка про доходи позивача №2025 від 09.12.2023 року не містить відомостей про фактичну виплату позивачу додаткової винагороди за час перебування у відпустці за період з 22.09.2022 року до 21.10.2022 року у розмірі 97 634,41 грн про що зазначається відповідачем в апеляційній скарзі, а нарахування і фактична виплата відрізняються за своєю правовою природою.

Згідно довідки про доходи позивача №2025 від 09.12.2023 року, долученою відповідачем до апеляційної скарги, останньому на підставі розрахункової відомості №185 від 22.06.2023 року фактично виплачена додаткова винагорода за відпустку 30 днів у розмірі 35 000 грн. та за лікування 15 днів у розмірі 39 516,12 грн. (пункти 16, 17 довідки).

На думку позивача, зазначені розміри повністю узгоджуються із довідкою по картковому рахунку позивача, долученої до позовної заяви щодо отримання саме таких розмірів додаткової винагороди 23.06.2023 року.

Таким чином, долучена до апеляційної скарги довідка про доходи позивача додатково підтверджує факт неповної виплати додаткової винагороди за період перебування на лікування з 07.09.2022 року до 15.09.2022 року та перебування у відпустці з 22.09.2022 року до 21.10.2022 року, оскільки нараховані розміри додаткової винагороди за вказані періоди відрізняються від фактично виплачених розмірів.

Крім того, 26.06.2024 та 02.07.2024 представником відповідача надавались до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення в яких зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.11.2022 № 267 ОСОБА_1 у зв`язку з довготривалим лікуванням, відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (зі змінами), увільно від займаної посад та утримано у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 . Це вказує на те що у військовій частині НОМЕР_1 в 2022 році була відсутня інформація про надання ОСОБА_1 відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів на підставі довідок ВЛК № 1972 від 24.10.2022 року та № 2699 від 28.11.2022 року і ОСОБА_1 вважався таким що перебуває на лікуванні. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вважався таким що перебуває на лікуванні останньому виплачувалось окрім грошового забезпечення ще додаткова винагорода яка згідно відомості зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) за період з 21.07.2022 по 16.02.2023 наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» склала за листопад 2022 року (виплата у грудні 2022 року) 21 000 грн. та у грудні 2022 (виплата за січень 2023) 30 000 грн., що свідчить про необізнаність військової частини про перебування ОСОБА_1 у відпустці за станом здоров`я та наявність довідок ВЛК.

Отже, ОСОБА_1 , за вересень 2022 року виплачено повністю додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. 14.11.2022 ОСОБА_1 зараховано 14 494,18 грн., деталі операції «Зарплата, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_6 . Коментар до платежу: HZ za zhovten». 23.11.2022 ОСОБА_1 зараховано 29 883,87 грн. деталі операції «Зарплата, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_6 . Коментар до платежу: Zarobitna рlаta - DHV 30 za zhovten». 28.11.2022 ОСОБА_1 зараховано 16 935,49 грн. деталі операції «Зарплата, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_6 . Коментар до платежу: Zarobitna рlаta - DHV 70 za zhovten». Таким чином ОСОБА_1 за жовтень 2022 року під час перебування у відпустці за станом здоров`я за період з 01.10.2022 по 21.10.2022 було виплачено 46 819,36 грн. додаткової винагороди тобто за даний період ОСОБА_1 , було недоотримано 20 922,58 грн. додаткової винагороди. (100 000 : 31 = 3 225,80 * 21 = 67 741,93)

01.12.2022 зараховано 13 069,67 грн. деталі операції «Зарплата, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_6 . Коментар до платежу: Zarobitna рlаta - MD па ozdorovlanma». (тобто виплата грошової допомоги для оздоровлення яка відповідно до НАКАЗУ МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ від 07.06.2018 № 260 виплачується військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. 15.12.2022 зараховано 14 693,50 грн. деталі операції «Зарплата, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_6 . Коментар до платежу: Zarobitna рlata - HZ za lystopad». 19.12.2022 зараховано 21 000 грн. «Зарплата, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_6 . Коментар до платежу: Zarobitna рlаta - DHV 30 za lystopad» (тобто ОСОБА_1 за листопад 2022 року було недонараховано 9 000 грн.) 16.01.2023 зараховано 14 739,03 грн. деталі операції «Зарплата, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_6 . Коментар до платежу: Zarobitna рlаta - HZ za hruden». 16.01.2023 зараховано 30 000 грн. деталі операції «Зарплата, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_6 . Коментар до платежу: Zarobitna рlata - DHV 30 za hruden». 23.06.2023 ОСОБА_1 зараховано 73 398,38 грн. деталі операції «Зарплата, ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_6 . Коментар до платежу: Zarobitna рlаta - viplata 7291». (ця сума включає зарахування додаткової винагороду у розмірі 20 922,58 грн. недоотриманої за період з 01.10.2022 по 21.10.2022 (під час перебування у відпустці для лікування), 9 000 грн. додаткової винагороди недоотриманої за листопад 2022 року та 43 475,80 грн. надмірно перераховані кошти.

Отже на переконання представника відповідача, ОСОБА_1 за час перебування на лікуванні період з 07.09.2022 по 21.09.2022 було виплачена належна йому грошова винагорода у розмірі 50 000 грн. (100 000 : 30 х 15) та за час перебування у відпустці для лікування з 22.09.2022 року по 21.10.2022 у розмірі 100 000 грн.

Представником позивача 25.06.2024 та 02.07.2024 було також надано до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення в яких зазначено, що на думку позивача помилковими є твердження апелянта про відсутність підстав для виплати додаткової винагороди на підставі довідок ВЛК про потребу у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Так, відповідно до положень вищенаведених нормативно-правових підставою надання відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) є рішення військово-лікарської комісії. Підставою для продовження такої відпустки є також рішення військово- лікарської комісії. При цьому, обов`язку подання рапорту та особистого прибуття до військової частини для оформлення такої відпустки законодавством не встановлено.

Також, виплачена позивачу 31 жовтня 2022 року додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн. та 70 000 грн. є додатковою винагородою відповідно до положень вказаних нормативних актів за участь у бойових діях. Однак, відповідачем додаткова винагорода за виконання бойових завдань рахується за період з 01.09.2022 року по 06.09.2022 року (20 000 грн.), тобто пропорційно часу участі у виконанні бойових завдань, що є необґрунтованим, оскільки зміни до вищевказаних нормативних актів щодо розрахунку додаткової винагороди пропорційно часу участі у виконанні бойових завдань набули чинності 01.02.2023 року, тобто після виникнення спірних правовідносин, а отже на них не розповсюджуються.

Отже, на переконання представника позивача, включення відповідачем до вказаних виплат також і виплат додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні за період з 07.09.2022 року по 30.09.2022 року та час перебування у відпустці за станом здоров`я за період з 22.09.2022 року по 30.09.2022 року є безпідставним та не підтвердженим відповідними доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 08.03.2022 року.

07.09.2022 року ОСОБА_1 отримав бойове травмування приймаючи безпосередню участь у бойових діях під час захисту Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми №10 від 20.01.2023 року та витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» № 35 від 24.09.2022 року.

У зв`язку з пораненням перебував на стаціонарному лікуванні з 07.09.2022 року по 21.09.2022 року.

Згідно довідок військово-лікарської комісії (далі ВЛК) № 876 від 21.09.2022 року, №1972 від 24.10.2022 року, №2699 від 28.11.2022 року у зв`язку із вказаною бойовою травмою надавалась відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів кожна, загальною тривалістю 90 календарних днів.

Згідно довідки ВЛК №4596 від 01.06.2023 року травма, отримана ОСОБА_1 є тяжкою та пов`язана із захистом Батьківщини.

Відповідні документи, що підтверджують перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я у зв`язку із тяжкою травмою, позивачем надані до військової частини.

23.06.2023 року позивачем отримано виплати у сумі 73 398, 38 грн. за час лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я, що підтверджується довідкою-випискою АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку позивача, що є неповними виплатами додаткової винагороди відповідно до нормативно-правових актів, які регулюють питання виплати такої винагороди та є порушенням прав позивача на належне та достатнє грошове забезпечення, передбачене Законом.

На усні звернення до фінансової служби військової частини НОМЕР_1 щодо неповної виплати додаткової винагороди, позивачу повідомили, що здійснили усі виплати за період перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я, що не відповідає фактичним обставинам справи, що стало підставою звернення до суду хза захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 позивачу неправомірно невиплачена додаткова винагорода в сумі 276 601,61 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Положеннями статті 3 Закону № 2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статус в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII закріплено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону №2011-11 Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для виплати додаткової винагороди на підставі довідок ВЛК про потребу у відпустці для лікування після тяжкого поранення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 10 Розділу XXXIV Наказу МОУ № 260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Наказ №260), у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово- лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно вимог п. 11 Розділу XXXIV Наказу № 260 Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Згідно вимог п. 13 Розділу XXXIV Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.

З аналізу наведених положень нормативно-правових актів вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Відповідно до п. 6.12 Розділу 6 Глави II «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МОУ №402 від 14.08.2008 року (далі Наказ №402), на підставі постанови ВЛК відпустка для лікування у зв`язку з хворобою надається військовослужбовцям на 30 календарних днів, а за медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування - на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) продовжується ВЛК на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.

Згідно вимог п. 22.3 Глави 22 Розділу II Наказу №402, Постанови ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, оформляються в день медичного огляду і видаються на руки особі, що пройшла медичний огляд, та надсилаються у військову частину та/або до ТЦК та СП в електронній та/або паперовій формі.

Згідно вимог п. 6.14 Розділу 6 Глави II Наказу №402, відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу, установи), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.

Під час вибуття військовослужбовця у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) довідка ВЛК видається йому на руки.

Відповідно до п. 8.14 Розділу VШ «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Наказом МОУ №170 від 10.04.2009 року, у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Отже, відповідно до положень вищенаведених нормативно-правових підставою надання відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) є рішення військово-лікарської комісії.

Підставою для продовження такої відпустки є також рішення військово- лікарської комісії.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що обов`язку подання рапорту та особистого прибуття до військової частини для оформлення такої відпустки законодавством не встановлено.

Дійсно, будь-яких інших додаткових умов, в тому числі звернення військовослужбовця з рапортом про надання відпустки, наявність або відсутність наказу, зазначені нормативно-правові акти не містять.

При цьому, за періоди відсутності позивача у військовій частині (перебування у відпустці за рішенням ВЛК), зазначені відповідачем, останньому нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення, що свідчить про обізнаність відповідача про місце перебування позивача та відповідну підставу.

Відсутність наказів про надання позивачу відпусток на підставі рішень ВЛК не є підставою для невиплати додаткової грошової винагороди, оскільки видання таких наказів не залежить від позивача.

Також необхідно звернути увагу, що виплата додаткової винагороди позивачу здійснена у червні 2023 року, тобто майже через 10 місяців після отримання травми. На час здійснення зазначеної виплати додаткової винагороди усі довідки ВЛК були наявні у відповідача, що їм не заперечується.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача не існувало перешкод для здійснення перерахунку та виплати додаткової винагороди за весь період перебування позивача на лікуванні та оформлення таких виплат відповідними документами (наказами, розпорядженнями тощо), чого відповідачем зроблено не було.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для виплатити на користь ОСОБА_1 не отриманої додаткової винагороди у зв`язку із перебуванням на стаціонарному та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, в тому числі збільшеної додаткової винагороди на період дії воєнного стану регулюється Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) та Наказом МОУ № 260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Наказ №260).

Відповідно до вимог Постанови № 168 та Наказу №260 в редакції на час виникнення спірних правовідносин, на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень незалежно від виконання бойових завдань, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень незалежно від часу участі у таких діях та заходах.

Отже, виплачена позивачу 31 жовтня 2022 року додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн. та 70 000 грн. є додатковою винагородою відповідно до положень вказаних нормативних актів за участь у бойових діях.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем додаткова винагорода за виконання бойових завдань рахується за період з 01.09.2022 року по 06.09.2022 року (20 000 грн.), тобто пропорційно часу участі у виконанні бойових завдань, що є необґрунтованим, оскільки зміни до вищевказаних нормативних актів щодо розрахунку додаткової винагороди пропорційно часу участі у виконанні бойових завдань набули чинності 01.02.2023 року, тобто після виникнення спірних правовідносин, а отже на них не розповсюджуються.

Аналогічним чином відповідно до положень вищенаведених нормативних актів позивачу нарахована додаткова винагорода у листопаді 2022 року за жовтень 2022 року.

Зазначене повністю узгоджується із призначеннями платежів, вказаних у довідці з карткового рахунку позивача.

Отже, колегія суддів вважає, що включення відповідачем до вказаних виплат також і виплат додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні за період з 07.09.2022 року по 30.09.2022 року та час перебування у відпустці за станом здоров`я за період з 22.09.2022 року по 30.09.2022 року є безпідставним та не підтвердженим відповідними доказами.

Відповідно до п. 10 Розділу XXXIV Наказу МОУ № 260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Наказ №260), у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово- лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно вимог п. 11 Розділу XXXIV Наказу № 260 Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Згідно вимог п. 12 Наказу №260, керівниками військово-лікарських (лікарсько- експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.

Отже, виплата додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини здійснюється на підставі відповідного наказу, який видається у разі наявності довідки про обставини травми.

Довідка про обставини травми видана позивачу 20.01.2023 року, а довідка ВЛК про тяжкість травми та зв`язок із захистом Батьківщини 01.06.2023 року.

Колегія суддів звертає увагу, що виплата додаткової винагороди за час перебування на лікуванні та у відпустці після лікування не могла бути здійснена раніше отримання позивачем вищенаведених документів.

Лише після отримання зазначених документів, в тому числі довідки ВЛК від 01.06.2023 року, позивачу 23.06.2023 року виплачена частково додаткова винагорода за лікування та перебування у відпустці для лікування у розмірі 73 398,38 грн., що повністю узгоджується з відомостями по картковому рахунку позивача та довідкою про доходи, наданою відповідачем.

Отже, колегія суддів вважає безпідставними, доводи відповідача, викладені у додаткових поясненнях щодо виплати позивачу додаткової винагороди за час перебування на лікуванні у період з 07.09.2022 року по 21.09.2022 року та перебування у відпустці для лікування за період з 22.09.2022 року по 22.10.2022 року у розмірі 200 217,05 грн.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 у зв`язку з бойовим травмуванням, яке отримав приймаючи безпосередню участь у бойових діях під час захисту Батьківщини перебував на стаціонарному лікування з V-.09.2022 року по 21.09.2022 року, а також у відпустці за станом здоров`я за постановами ВЛК загальною тривалістю 90 календарних днів.

Згідно довідки ВЛК №4596 від 01.06.2023, яка прийнята через 10 місяців після отримання травми, що істотно вплинуло на своєчасність та повноту виплати додаткової винагороди, травма, отримана ОСОБА_1 07.09.2022 року пов`язана із захистом Батьківщини. Травма відноситься до тяжких.

Згідно довідки про обставини травми №10 від 20.01.2023 року, яка видана через 5 місяців після отримання травми, що істотно вплинуло на повноту та своєчасність виплати додаткової винагороди, бойове травмування ОСОБА_1 отримав під час виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини.

Отже, відповідно до вищевказаних нормативно-правових актів ОСОБА_1 за період з 07.09.2022 року по 21.09.2022 року у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок бойового травмування підлягала нарахуванню та виплаті додаткова винагорода в розмірі 49 999,99 грн. із розрахунку 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні (із розрахунку 100 000 грн. - 100 000/30*15=49 999,99) та за період перебування у відпустці за станом здоров`я загальною тривалістю 90 календарних днів у розмірі 300 000 грн., а всього у загальному розмірі 349 999,99 грн.

23.06.2023 року позивач отримав виплату додаткової винагороди у розмірі 73 398,38 грн., що є неповною виплатою такої винагороди за весь час перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я у зв`язку із бойовим травмуванням, отриманим при захисті Батьківщини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 позивачу неправомірно невиплачена додаткова винагорода в сумі 276 601,61 грн. (349 999,99 грн. - 73 398, 38 грн. = 276 601,61 грн.).

З 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Це актуалізує потребу належного гарантування соціального та правового статусу військовослужбовців, на плечах яких знаходиться основний тягар оборони нашої держави.

Під час воєнного стану основну роль в охороні і захисті держави несуть військовослужбовці. Зазначене обумовлює справедливість постановки питання стосовно сприйняття цього важливого завдання у вимірі публічного інтересу. Відтак і питання належного соціального забезпечення цієї категорії громадян повинно розглядатись крізь призму реалізації публічного інтересу. Іншими словами, під час воєнного стану, право військовослужбовців на виплату додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (травмуванням, каліцтвом) отриманим при захисті Батьківщини, - це не приватна справа кожної такої особи, це елемент публічно-правових зобов`язань держави, яка, своєю чергою, віддзеркалює переважаючі інтереси суспільства.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням: щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата додаткової винагороди, яка, відповідно, є складовою грошового забезпечення.

Відповідний правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративнив позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 року по справі № 520/22399/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 по справі № 520/22399/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 02.07.2024 року