Справа № 200/4186/24
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

03 липня 2024 року Справа №200/4186/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Молочної І. С., перевіривши матеріали позовної заяви адвоката Ващенка Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання незаконними дій та спонукання до вчинення дій,

встановив:

24 червня 2024 року адвокат Ващенко Олександр Вікторович в інтересах ОСОБА_1 , позивач, звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення від 24 травня 2024 року №94 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі мінами);

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 05 червня 2024 року №94 про відмову у призначенні пенсії про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі мінами);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01 липня 1993 року по 25 березня 1999 року, з 01 листопада 2011 року по 31 серпня 2011 року, з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року, з 01 квітня 2013 року по 31 грудня 2014 року, з 01 жовтня 2014 року по 30 листопада 2015 року, з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року, з 01 липня 2021 року по 31 липня 2021 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з дати набуття права на такий вид пенсії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду:

- належних документів, які зазначені у пункті 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», на підставі яких суд буде мати змогу встановити особу ОСОБА_1 , встановити її адміністративну правосуб`єктність;

- документів, що підтверджують відомості, зазначені у позовній заяві, щодо місця проживання/перебування позивача;

- пояснень щодо наявності/відсутності адреси електронної пошти у позивача та електронних кабінетів у позивача та відповідачів в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), та доказів на їх підтвердження;

- доказів доплати судового збору у розмірі 726 грн. 72 коп.

01 липня 2024 року представник позивача, з метою виконання вимог ухвали суду від 26 червня 2024 року, надав до суду заяву про усунення недоліків, до якої представником позивача долучено копії документів.

У вказаній заяві представник позивача зазначив, зокрема, що звернення ОСОБА_1 з позовом до суду не має на меті оскарження одного або декількох незаконних рішень Пенсійного фонду України, його територіальних підрозділів, посадових осіб таких органів, основною метою - є поновлення порушених прав на пенсійне забезпечення позивача з боку держави. Сам факт наявності двох рішень про відмову у призначенні пенсії позивачу від двох різних територіальних підрозділів (обласних управлінь) пенсійного фонду України обумовлений особливостями внутрішнього документообігу Пенсійного фонду України та роботи порталу Пенсійного фонду України, а не наявною необхідністю розгляду заяв заявників різними територіальними підрозділами. Тому, представник позивача вважає, що ситуація з наявністю двох незаконних рішень про відмову штучно створено з вини відповідачів.

Також зауважив, що фактично позовна вимога позивача одна й та сама, поновити її порушені державою в особі Пенсійного фонду України права. Недоплата судового збору, у зазначеному судом у ухвалі розмірі, не повинна впливати на реалізацію позивачем свого конституційного права на оскарження незаконного рішення суб`єкту владних повноважень, та захист порушених прав людини та громадянина у судовій інстанції.

Відтак, з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви, остання містить основні вимоги про оскарження двох рішень органів пенсійного фонду:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 24 травня 2024 року №94;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 05 червня 2024 року №94.

Водночас, представник позивача просить покласти вимоги з доплати визначеного судового збору на відповідача.

Матеріали позовної заяви та заяви про усунення недоліків позовної заяви не містять відомостей про пільги для звільнення від сплати судового збору та/або заяв про звільнення, відстрочення такого обов`язку.

Так, перевіряючи повноту усунення позивачем виявлених недоліків позовної заяви, суддя встановив, що такі недоліки позивачем не усунуто.

Підсумовуючи, суддя констатує, що вимоги ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року не виконано в повному обсязі, доказів доплати судового збору у розмірі 726 грн. 72 коп. суду не надано.

Так, суддя враховує, що в обґрунтування позовної заяви зазначено, що 17 травня 2024 року позивач з використанням засобів Порталу електронних послуг Пенсійного фонду України звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатом розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення від 24 травня 2024 року №94 про відмову у призначенні пенсії позивачу. Також, заначив, що 28 травня 2024 року позивач повторно із використанням засобів Порталу електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася до відповідача з відповідною заявою, за результатом розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення від 05 червня 2024 року №94 про відмову у призначенні пенсії. Зазначене також підтверджується копіями відповідних рішень.

Тобто, представник позивача, подаючи позовну заяву, усвідомлював, що позивач зверталась до органів Пенсійного фонду України з двома окремими заявами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 17 травня 2024 року та від 28 травня 2024 року, за результатом розгляду яких Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення від 24 травня 2024 року №94 про відмову у призначенні пенсії позивачу та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення від 05 червня 2024 року №94 про відмову у призначенні пенсії, відповідно.

Також суддя враховує, що представник позивача визначив відповідачами у справі Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, які є окремими діючими юридичними особами, наділені адміністративною процесуальною правосуб`єктністю у розумінні статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України, та не відносяться до структурних підрозділів Пенсійного фонду України, що спростовує твердження представника позивача, що фактично позовна вимога позивача одна й та сама: поновити порушені державою в особі Пенсійного фонду України права.

Вирішуючи питання про подальший рух позовної заяви, суддя враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частинами першою-другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) гарантовано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною третьою статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року №3460-IX, розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу становить 3028,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, даний адміністративний позов сформований представником позивача в підсистемі «Електронний суд», тобто, поданий в електронній формі, в якому просить суд скасувати два рішення окремих суб`єктів владних повноважень.

Так, до позовної заяви долучено квитанцію ID №9864-0911-3657-5135 від 21 червня 2024 року, як доказ сплати судового збору за подання позову до суду у розмірі 1211,20 грн. за дві вимоги немайнового характеру, замість 1937,92 грн.

Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Суддя враховує, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" заява № 11681/85).

Отже, позивач, звертаючись до суду, повинен усвідомлювати процесуальні права та обов`язки, покладені на нього процесуальним законодавством, та дотримуватись їх. При цьому, ініціюючи позовне провадження на позивача покладено обов`язок виявляти уважність та відповідальність до процесуальних обов`язків, не зловживати ними, що відповідає принципам адміністративного судочинства.

За висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справа «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя ("KREUZ v. POLAND" N 28249/95).

Відтак, вимога про сплату судового збору узгоджується з наведеними нормами.

Щодо твердження позивача, що недоплата судового збору не повинна впливати на реалізацію конституційного права на оскарження незаконного рішення суб`єкта владних повноважень, та захист порушених прав людини та громадянина у судовій інстанції, слід зазначити. Викладене твердження може мати місце, за умов, передбачених статтею 133 КАС України та статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи правила чинного законодавства про оплату судового збору та викладені висновки Європейського суду з прав людини саме право доступу до суду може обмежуватись фінансовими засобами, тобто, сплатою судового збору у певному розмірі.

Так, із заявою про відстрочення/розстрочення сплати судових витрат, зменшення розміру судових витрат (звільнення від їх сплати) позивач та/або його представник до суду не звертався.

В свою чергу, суддя відхиляє вимогу представника позивача покласти зобов`язання з доплати розрахованого судового збору на відповідача, адже вказане питання не вирішується на стадії відкриття провадження в адміністративній справі, що узгоджується з правилами статті 139 КАС України.

Отже, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви в повному обсязі.

Згідно з резолютивною частиною ухвал суду від 26 червня 2024 року позивач був попереджений судом, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявникові.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення (частини п`ята-шоста статті 169 КАС України).

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

З огляду на те, що у встановлений строк недоліки позовної заяви не усунуто, така позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ухвалив:

Позовну заяву адвоката Ващенка Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання незаконними дій та спонукання до вчинення дій повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку визначеному статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.С. Молочна