Справа № 300/4126/22
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/4126/22 пров. № А/857/23893/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року, ухвалене суддею Скільським І.І. у м. Івано-Франківську у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №300/4126/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому просив:

1) визнати неправомірною відмову у призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2;

2)зобов`язати зарахувати до страхового стажу роботи:

-період з 17.07.1984 по 16.11.1984 у колгоспі "Надвірнянський" на посаді тракторист в бригаді №2;

-період з 17.02.1987 по 07.04.1987 у Автоколоні 2258 на посаді водій 3-го класу на автомобілі категорії "С";

-період з 09.04.1987 по 17.08.1987 у радгоспі "Надвірнянський" на посаді тракторист 3-го розряду;

-період з 25.04.1988 по 24.01.1989 у виробничому об`єднанні "Укрнафта» Надвірнянського управління технологічного транспорту на посаді слюсар по ремонту автомашин 3-го розряду;

-період з 28.02.1989 по 13.04.1990 в Автобазі №2 Тресту Тюменьнафтогазмонтаж на посаді водій 3-го класу;

-період з 10.05.1990 по 13.05.1997 на заводі "Коломиясільмаш" на посаді тракторист 4-го розряду в цеху №14;

-період з 13.05.1997 по 31.12.1998 та з 01.01.2000 по 20.04.2000 у Загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №1 ім. В. Стефаника на посаді вартового школи;

-період з 15.03.2001 по 31.01.2010 у ЗАТ "Обьнафторемонт" на посадах машиніст підіймача, помічник бурильника капітального ремонту свердловин;

-період з 05.02.2010 по 27.08.2015 у ВАТ "КНГ-СЕРВІС" на посадах машиніст підіймача по випробуванню свердловин;

-період з 04.09.2015 по 12.05.2017 та період з 01.06.2017 по 30.03.2020 у ЗАТ "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" на посадах машиніст підіймача;

3) зобов`язати зарахувати до стажу роботи в шкідливих умовах праці:

-періоди з 15.03.2001 по 31.01.2010 у ЗАТ "Обьнафторемонт" на посадах машиніст підіймача, помічник бурильника капітального ремонту свердловин, яка передбачена Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 (Розділ 12, підрозділ 12.2а);

-періоди з 04.09.2015 по 12.05.2017 та з 01.06.2017 по 30.03.2020 у ЗАТ "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин" на посаді машиніст підіймача, яка передбачена Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 (Розділ 12, підрозділ 12.2а);

4) призначити та виплачувати з 22.02.2022 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що підставою для відмови у призначенні пенсії пенсійним органом вказано відсутність необхідного стажу роботи. Зазначає, що його загальний страховий стаж становить 37 років 3 місяці 27 днів, натомість пенсійним органом зараховано лише 6 років 8 місяці 5 днів. Згідно доводів позивача пенсійним органом не врахованого його періодів роботи на території російської федерації. Вважає, що наявний у нього страховий та пільговий стаж є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року до участі у справі залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області у якості другого відповідача.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 10.04.2022 року №65.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 15.03.2001 по 31.01.2010 у ТОВ «Обьнафторемонт», з 04.09.2015 по 12.05.2017 та з 01.06.2017 по 30.03.2020 у АТ «Єрмаківське підприємство» по ремонту свердловин.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.02.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зарахування до трудового стажу періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та врахування заробітної плати за вказані періоди роботи здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилась трудова діяльність.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.02.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

В зв`язку з впровадженням екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 10.04.2022 №65.

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового і пільгового стажу. Зазначено про неможливість зарахування періодів роботи позивача та призначити пенсію, оскільки до заяви про призначення пенсії за віком заявником подано копію трудової книжки, замість оригіналу, а для зарахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі необхідно надати довідку про сплату внесків до Пенсійного фонду російської федерації. Також вказано, що страховий стаж позивача становить 6 років 8 місяців 5 днів.

Про відмову призначенні пенсії згідно рішення від 10.04.2022 №65 заявника повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 04.05.2022 №0900-0213-8/14306.

Позивач, вважаючи рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії протиправним, звернувся до суду за захистом свого порушеного права на пенсійне забезпечення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Суд першої інстанції вказав, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Згідно висновків суду, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже наявність заборгованості підприємства зі сплати страхових внесків не може слугувати підставою для незарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії періодів роботи на такому підприємстві. Як наслідок, суд виснував, що пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового та пільгового стажу періоди роботи позивача на території російської федерації за окремі спірні періоди та відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення (далі - Закон № 1058-IV).

Стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає умови призначення пенсії за віком.

Судом встановлено, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах є відсутність у позивача страхового стажу, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

В розумінні положень статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.

Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (стаття 3 вказаної Угоди).

Згідно з статтею 6 зазначеної Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з держав-учасниць, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Нарахування пенсій відбувається з заробітку (доходу) за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Відповідно до статті 8 Угоди органи, які здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють один з одним в порядку, визначеному договором між їх центральними органами.

Основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування врегульовано Угодою про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994.

Відповідно до статті 9 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

Згідно з положеннями статті 4 зазначеної Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Відповідно до статті 7 зазначеної Угоди оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку та розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.

Таким чином, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність та відповідно до наданих державами-учасницями міжнародних угод документів на підтвердження наявності відповідного стажу.

Відповідно до статті 22 федерального закону №167-Ф3 від 15.12.2001 «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації» передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території російської федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території російської федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим федеральним законом для громадян російської федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.

Пунктом 1 статті 11 федерального закону російської федерації №400-ФЗ від 28.12.2013 передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд російської федерації.

Отже, як законодавством України так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.

Враховуючи те, що в спірні періоди позивач працював на території іноземної держави, за відсутності у відповідача даних щодо сплати страхових внесків у ці періоди, як основної умови зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу, відсутності права Пенсійного фонду на отримання інформації з індивідуального особового рахунку застрахованої особи на території іноземної держави для зарахування спірних періодів роботи позивача до страхового стажу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій щодо незарахування до загального та пільгового стажу періодів роботи на території російської федерації: з 15.03.2001 по 31.01.2010 у ТОВ "Обьнафторемонт", з 04.09.2015 по 12.05.2017 та з 01.06.2017 по 30.03.2020 у АТ "Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин".

Одночасно суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач як застрахована особа вправі самостійно звернутися до органів Пенсійного фонду рф щодо отримання даних, які містяться в його індивідуальному особовому рахунку, а отримана відповідь на таке звернення може слугувати підставою для зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській пенсії цих періодів роботи за наявності відповідної інформації, що підтверджує сплату роботодавцем страхових внесків у визначеному законом розмірі.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції не враховано та не надано правової оцінки доводам Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області, викладених у відзиві на позовну заяву щодо правомірності дій пенсійного органу при незарахуванні згаданих періодів роботи позивача. Доводи аналогічного змісту наведено Головним управлінням Пенсійного Фонду України у Вінницькій області у відзиві на апеляційну скаргу.

Так, згідно статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердив Порядок № 637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджений Кабінетом Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до наявних в матеріалах адміністративної справи довідок про підтвердження особливого характеру роботи чи умов праці від 10.10.2018 за №04/190 та від 17.04.2020 за №2141 позивач у період з 15.03.2001 по 31.01.2010 працював на посаді машиніста підіймача та помічника бурильника у ТОВ «Обьнафторемонт», з 04.09.2015 по 12.05.2017 та з 01.06.2017 по 30.03.2020 працював на посаді машиніста підіймача у АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин (російська федерація)».

Також відповідно до вказаних довідок позивач працював на посадах, що передбачені Списком №2.

В матеріалах справи наявні копії документів, які були надані пенсійному органу із заявою про призначення пенсії, а саме: наказу №250 від 17.12.2005 «Про призначення комісії по проведенню атестацій робочих місць», наказу №232 від 28.08.2007 «Про закінчення атестації робочих місць за умовами праці», наказу №31 від 15.02.2012 «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці в товаристві», наказу №23 від 17.09.2012 «Про внесення змін в наказ №31 від 15.02.2012 «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці товариства»; наказу №97 від 26.11.2012 «Про завершення роботи по атестації робочих місць за умовами праці» та Карта атестації №30 від 27.09.2007 про підтвердження проведення атестації у ЗАТ «Обьнафторемонт»; наказу №921 від 01.12.2012 «Про атестацію робочих місць за умовами праці», наказу №1242 від 31.12.2013 «Про закінчення атестації робочих місць за умовами праці», наказу №l245 від 31.12.2013 «Про результат проведення атестації робочих місць»; карти атестації робочого місця за умовами праці №261 від 30.12.2013, наказу №2235 від 12.12.2018 «Про завершення роботи по спеціальній оцінці умов праці» про підтвердження проведення атестації у АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин».

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає слушними покликання Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області в обґрунтування правомірності рішення про відмову у призначенні пенсії на заявлених умовах на наявність недоліків у заповнення трудової книжки та розбіжності між записами трудової книжки та уточнюючих довідок, наданих позивачем до пенсійного органу.

Так, вкладиш до трудової книжки НОМЕР_1 містить лише запис про прийняття на роботу в ЗАТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» та не містить запису про звільнення з цього підприємства. Крім того, у наданій позивачем копії трудової книжки пропущений запис №19 та відсутній запис про звільнення позивача з Управління освіти Коломийської міської ради. Ба більше, дані індивідуальних відомостей про застраховану особу та дані, зазначені в уточнюючій довідці №04/190 від 10.10.2018, містять суперечливі відомості, що не кореспондуються між собою та щодо яких у суду апеляційної інстанції виникають сумніви щодо їх достовірності, а саме відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 до 31.05.2001 працював в Управлінні освіти Коломийської міської ради. Водночас дані уточнюючої довідки містять інформацію про те, що позивач працював з 15.03.2001 по 31.05.2001 у рф.

Також слід зауважити, що подані позивачем довідки ЗАТ «Обьнафторемонт» та АТ «Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин» про заробітну плату від 25.03.2019 за №49, 50 та від 22.03.2021 за №340, зазначені підприємства у 2001-2004 роках та 2008-2010 роках не проводили відрахування страхових внесків до Пенсійного фонду, у 2005-2007 роках та з 04.09.2015 по 31.12.2020 проводили відрахування страхових внесків до Пенсійного фонду. Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що у згаданих довідках відсутні відомості про суми відрахувань до Пенсійного фонду російської федерації, зазначається лише, що такі відрахування проводились у окремі періоди.

Крім того, позивачем не надано інформації щодо призначення пенсії в російській федерації. Водночас, отримання особою пенсій одночасно у двох різних державах - учасницях Угоди суперечить принципам пенсійного забезпечення, встановленим ст. 7 Угоди, за змістом якої право на отримання пенсії передбачене виключно в одній із країн держав - учасниць Угоди.

Відтак рішення та дії пенсійного органу не містять ознак невідповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст. 2 КАС України, та суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення про відмову у призначенні пенсії на заявлених умовах.

Враховуючи, що вимоги позивача щодо визначення пенсійному органу зобов`язання призначити та виплачувати пенсію відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є похідними від визначення відповідачу зобов`язання врахувати спірні періоди роботи, підстави для задоволення якої відсутні, вказані вимоги задоволенню також не підлягають.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог позивачем не оскаржене, відтак апеляційному перегляду в цій частині не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року у справі №300/4126/22 скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та в прийняти нову постанову в цій частині.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний