Справа № 440/13838/23
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/13838/23
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головка А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 04.04.2023 № 43 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язання зарахувати період роботи з 18.03.1985 по 09.12.1985 на посаді моториста-стернового на теплоходах "Шексна" та СТ-19, до стажу роботи по спеціальності, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту "д" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язання провести взаємне зарахування періодів робіт передбачених пунктом "д" статті 55 та пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та призначити і виплатити пенсію за вислугу років на підставі частини 6 статті 56 та пункту "д" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що в оскаржуваному рішенні пенсійний орган зазначив, що виконання робіт, передбачених пунктом «д» статті 55 та пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ дають чоловікам право на пенсію на аналогічних умовах, то відповідно до частини 6 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ такі періоди роботи підлягають взаємному зарахуванню. Також, на переконання позивача, у даному випадку відповідачем безпідставно не враховано до стажу роботи по спеціальності періоду його роботи (проходження практики) з 18.03.1985 по 09.12.1985 на посаді моториста-стернового на теплоходах «Шексна» та СТ-19», яка відноситься до плавскладу морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення) та дає право на призначення та отримання позивачем пенсії відповідно до пункту «д» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/13838/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

17.10.2023 представником ГУПФУ в Івано-Франківській області надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . Зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), 27.03.2023 повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Звернення ОСОБА_1 було направлено для опрацювання в ГУПФУ в Івано-Франківській області, яким 04.04.2023 було прийнято рішення №43 про відмову в призначенні пенсії. Вказав, що відповідно до пункту 2.1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Відповідно до пункту "д" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники плавскладу морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення), за списками професій і посад, що затверджені постановою КМУ №583 від 12.10.1992, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі (станом на 11.10.2017). Таким чином, збережено право на пенсію за вислугу років працівників плавскладу морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості, якщо вони на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, для чоловіків, після досягнення 55 років, за наявності станом на 11.10.2017 страхового стажу 26 років 6 місяців, з них не менше ніж 12 років 6 місяців за спеціальністю та у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. Згідно з наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 38 років 2 місяці 16 днів, вік заявника на дату звернення 55 років 1 місяць 2 дні. Стаж роботи по спеціальності 11 років 3 місяці 13 днів, стаж роботи за Списком №2 становить 1 рік 2 місяці 12 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу роботи за вислугу років зараховано періоди по спеціальності, згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №3/к-2 від 14.02.2022. До стажу роботи по спеціальності не зараховано період роботи (проходження практики) з 18.03.1985 по 09.12.1985, згідно довідки №1-1-36/129д від 25.07.2022, оскільки довідка не відповідає додатку №5 Порядку, а саме: відсутня інформація про вид судна, на якому працював заявник, посилання на відповідні списки, якими передбачено зарахування періодів його роботи до стажу роботи по спеціальності, а також, довідка не засвідчена підписом головного бухгалтера підприємства. До стажу роботи на пільгових умовах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 зараховано період роботи з 03.11.1997 по 14.01.1999, згідно довідки №13/к-2 від 28.10.2022. Зауважив, що взаємозалік періодів роботи за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та періодів роботи за Списком №2 (ст.114 Закону №1058-ІV) не передбачений. Відтак, до страхового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 18.03.1985 зараховано всі періоди. Таким чином, до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 не додано документів, які б підтверджували його право на пільгове пенсійне забезпечення. Враховуючи викладене, відсутні підстави для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років згідно пункту 2.1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 .

27.03.2023 позивач звернувся до ГУПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 в електронному вигляді було передано на розгляд ГУПФУ в Івано-Франківській області.

04.04.2023 ГУПФУ в Івано-Франківській області за результатами розгляду заяви та документів прийнято рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії №43.

В обґрунтування вказаного рішення про відмови у призначенні пенсії відповідачем зазначено, що згідно з наданими документами страховий стаж заявника становить 38 років 2 місяці 16 днів. Відповідно до пункту 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058) та, відповідно, пункту "д" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники плавскладу морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості ( крім суден, портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення), за списками професій і посад, що затверджені постановою КМУ №583 від 12.10.1992, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі (станом на 11.10.2017). Вік заявника на дату звернення 56 років 14 днів. Стаж роботи по спеціальності 11 років 3 місяці 13 днів. Стаж роботи за Списком №2 становить 1 рік 2 місяці 12 днів. Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 із змінами (далі - Порядок), для підтвердження періодів роботи на посадах, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників згідно додатку №5 до даної постанови. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу роботи за вислугу років зараховано періоди по спеціальності, згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №3/к-2 від 14.02.2022. До стажу роботи по спеціальності не зараховано період роботи (проходження практики) з 18.03.1985 по 09.12.1985 згідно довідки №1-1-36/129д від 25.07.2022, оскільки довідка не відповідає додатку №5 Порядку, а саме: відсутня інформація про вид судна, на якому працював заявник, посилання на відповідні списки, якими передбачено зарахування, періодів його роботи до стажу роботи по спеціальності, а також, довідка не засвідчена підписом головного бухгалтера підприємства. До стажу роботи на пільгових умовах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 зараховано період роботи з 03.11.1997 по 14.01.1999 згідно довідки №13/к-2 від 28.10.2022. При цьому, взаємозалік періодів роботи за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та періодів роботи за Списком №2 (стаття 114 Закону №1058) не передбачений. До страхового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від. 18.03.1985 зараховано всі періоди роботи. Як наслідок, у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відмовлено.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 114 Закону №1058 врегульовано призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Пенсії за вислугу років призначаються відповідно до розділу XIV Закону №1058.

Пунктом 2-1 "Прикінцевих положень" Закону №1058 передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788). Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 52 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення).

Відповідно до пункту "д" частини 1 статті 55 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають:

плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення) - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону;

працівники окремих видів суден, професій і посад плавскладу суден морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості - за списком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку при стажі роботи на цих суднах, за цими професіями і посадами станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок та після цієї дати при стажі роботи на цих суднах, за цими професіями і посадами:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років у чоловіків і не менше 25 років у жінок.

04.06.2019 Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст. 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII. Положення пункту «а» ст. 54, ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

В абзацах другому, четвертому пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) від 30.09.2010 №20-рп/2010, Конституційний Суд України зазначив, "що визнання неконституційним Закону №2222 у зв`язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом №2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство, як Основного Закону держави на всій території України».

Отже, з 05.06.2019 положення пункту «д» частини 1 статті 55 Закону №1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, а саме: «д» плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення): чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі».

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік та страховий стаж, має застосовуватися в порядку, визначеному Рішенням Конституційного Суду №2-р/2019 від 04.06.2019. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Крім того, з аналізу положень Порядку №637 вбачається, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Як слідує із записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 :

- з 18.03.1985 по 09.12.1985 ОСОБА_1 працював на посаді моториста-рульового теплоходу "Шексна" Дніпропетровської ремонтно-експлуатаційної бази флоту (нині Укррічфлот);

- з 16.04.1986 по 24.10.1986 позивач працював на посаді 2 штурмана - 3 помічника теплоходу "Ю. Яновський" Кременчуцького річкового порту;

- з 21.06.1990 по 17.06.2001 ОСОБА_1 працював на посадах моториста-рульового теплоходу "СТ-55", моториста-рульового теплоходу "Байкал", змінного капітана - 1 помічника механіка теплоходу "Байкал", чергового по каравану, судокорпусника 2 розряду, моториста-рульового теплоходу "Краснодонец", моториста-рульового теплоходу "Москвич - 3" Кременчуцького річкового порту (після приватизації АТ "Кременчуцький річковий порт");

- з 13.04.2006 по 11.03.2010 позивач працював на посадах змінного капітана - 1 помічника механіка теплоходу "БТ-458", змінного капітана - 1 помічника механіка теплоходу "БТ-452", старшого помічника капітана - 1 помічника механіка теплоходу "БТ-452", старшого помічника капітана - 1 помічника механіка теплоходу "БТ-447", змінного капітана - 1 помічника механіка - відповідального чергового теплоходу "Індер", змінного капітана - 1 помічника механіка теплоходу "БТ-447" ВАТ Кременчуцький річковий порт";

- з 11.07.2018 по 28.12.2018 позивач працював на посадах змінного капітана - 1 помічника механіка теплоходу "БТ-424" ВАТ Кременчуцький річковий порт";

- з 15.06.2020 по 20.07.2022 позивач працював на посаді змінного капітана - змінного механіка суднового теплоходу "Шляховик - 2" служби флоту на Дніпропетровській та Кременчуцьких дільницях Філії державної установи "Держгідрографія".

В оскаржуваному рішенні від 04.04.2023 №43 пенсійним органом зазначено, що стаж роботи позивача по спеціальності згідно пункту "д" статті 55 Закону №1788 складає 11 років 3 місяці 13 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу роботи за вислугу років зараховано періоди по спеціальності згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №3/к-2 від 14.02.2022, а саме, періоди з 16.04.1986 по 24.10.1986, з 21.06.1990 по 09.03.1995, з 15.01.1999 по 17.06.2001, з 13.04.2006 по 25.12.2008, з 13.04.2009 по 11.03.2010.

При цьому, до стажу роботи по спеціальності не зараховано період роботи (проходження практики) з 18.03.1985 по 09.12.1985 згідно довідки №1-1-36/129д від 25.07.2022, оскільки довідка не відповідає додатку №5 Порядку, а саме: відсутня інформація про вид судна, на якому працював заявник, посилання на відповідні списки, якими передбачено зарахування, періодів його роботи до стажу роботи по спеціальності.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу.

Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (далі - Інструкція №58).

Пунктами 1.2, 1.3 Інструкції №58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають. При влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

Суд зауважує, що позивач має у трудовій книжці НОМЕР_2 записи про період його роботи з 18.03.1985 по 09.12.1985 на посаді моториста-рульового (стернового) теплоходу "Шексна" Дніпропетровської ремонтно-експлуатаційної бази флоту (нині Укррічфлот), що відноситься до періодів трудової діяльності, які надають право на призначення пенсії згідно пункту "д" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На переконання суду вказані вище записи трудової книжки НОМЕР_2 містять інформацію, що не викликає сумніву в їх достовірності, а тому приймаються як належні докази у справі.

За викладених обставин, за наявності у трудовій книжці НОМЕР_2 записів про період роботи позивача з 18.03.1985 по 09.12.1985 на посаді моториста-рульового (стернового) теплоходу "Шексна" Дніпропетровської ремонтно-експлуатаційної бази флоту (нині Укррічфлот), судом критично оцінюються посилання пенсійного органу на неврахування вказаного періоду до робіт, які дають право на призначення пенсії згідно пункту "д" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підстав неналежного оформлення довідки №1-1-36/129д від 25.07.2022.

Відтак, суд доходить висновку, що період роботи позивача з 18.03.1985 по 09.12.1985 на посаді моториста-стернового на теплоходах "Шексна" має бути зарахований до стажу роботи по спеціальності, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту "д" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З приводу ж взаємного зарахування періодів робіт передбачених пунктом "д" статті 55 та пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд вважає за доцільне зазначити таке.

Так, згідно зі спірним рішенням від 04.04.2023 до стажу роботи позивача на пільгових умовах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 зараховано період роботи з 03.11.1997 по 14.01.1999 на посаді судокорпусника 2, а у подальшому 3 розряду, згідно довідки №13/к-2 від 28.10.2022. При цьому, оскільки взаємозалік періодів роботи за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та періодів роботи за Списком №2 (стаття 114 Закону №1058) не передбачений, такі періоди пенсійним органом взаємозаліковані не були.

Разом з тим, суд зауважує, що за приписами частини 6 статті 56 Закону №1788-XII при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач має стаж роботи: - по спеціальності 11 років 3 місяці 13 днів; за Списком №2 - 1 рік 2 місяці 12 днів.

З огляду на зазначене, період роботи позивача, зарахований до стажу за Списком № 2, що дає право на пільгову пенсію, який не був зарахований відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років, підлягає взаємозарахуванню до стажу позивача за вислугою років, оскільки умови призначення пільгової пенсії, встановлені статтею 55 Закону № 1788-XII, є аналогічними умовам, які передбачені статтею 13 даного закону.

Суд наголошує, що Закон №1788-XII, зокрема, стаття 56 цього Закону передбачає, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону №1788-XII провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Дана норма містить умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах, що повністю відповідає наявному у позивача стажу роботи.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що приймаючи рішення від 04.04.2023 №43 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років ГУПФУ в Івано-Франківській області діяв безпідставно, необґрунтовано та без врахування зазначених вище обставин, а тому, вказане рішення слід визнати протиправним та скасувати.

При цьому, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати ГУПФУ в Івано-Франківській області зарахувати період роботи позивача з 18.03.1985 по 09.12.1985 на посаді моториста-стернового на теплоході "Шексна" до стажу роботи по спеціальності, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту "д" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також зобов`язати відповідача провести взаємне зарахування періодів робіт позивача, передбачених пунктом "д" статті 55 та пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію за вислугу років, суд зазначає наступне.

Як слідує з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межахзакону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 №21-87а13.

Так, обрахунок страхового стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

В силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням викладеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком вважає за необхідне зобов`язати ГУПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.03.2023 про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1073,60 грн, що документально підтверджується квитанцією від 13.09.2023.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1073,60 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76000, ідентифікаційний код 20551088) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 04.04.2023 №43 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 18.03.1985 по 09.12.1985 на посаді моториста-стернового на теплоході "Шексна" до стажу роботи по спеціальності, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту "д" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести взаємне зарахування періодів робіт ОСОБА_1 , передбачених пунктом "д" статті 55 та пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.03.2023 про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Б. Головко