Справа № 460/5714/24
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2024 року м. Рівне №460/5714/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд (з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви): 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо припинення з 23.02.2023 виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ; 2) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 11.04.2024 року №14 на виконання рішення суду від 27.04.2023 у справі №460/3985/23 ОСОБА_1 ; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити з 23 лютого 2023 року виплату пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог стверджує, що має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4). Вказує, що після досягнення 55-річного віку звернувся до територіального органу Пенсійного фонду з заявою про призначення йому пенсії відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 11.04.2024 відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з недосягненням останнім пенсійного віку (58 років).

Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Зазначив, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на умовах ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 21.12.2022 відмовлено у призначенні позивачу пенсії. Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі №460/3985/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 21 грудня 2022 року №14 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 грудня 2022 року, з урахуванням висновків суду. 23.02.2023 позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на умовах ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказана заява та додані до неї документи розглядалися ГУ ПФУ в Харківській області, яким 23.02.2023 відмовлено у призначенні позивачу пенсії. 11.04.2024 відповідачем повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії на виконання рішення суду у справі №460/3985/23 та відмовлено у призначенні пенсії з підстав не досягнення позивачем пенсійного віку. З огляду на викладене, просить суд позовні вимог залишити без задоволення.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини, встановлені судом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 198_ роках (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 12.12.1994.

У період з 10.03.1989 по 12.03.1993, з 06.05.1993 по 12.06.1997, з 13.06.1997 по даний час проживає у місті Вараш Рівненської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, було віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю до 01.01.2015, що підтверджується довідками Виконавчого комітету Вараської міської ради від 12.05.2021 №1986*04, від 12.05.2021 №1987*04, від 12.05.2021 №1985*04.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.12.2022 року в справі №556/2428/22 (номер провадження 2-о/556/150/2022) встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання ОСОБА_1 в м. Кузнецовськ (нині- м. Вараш) Рівненської області в період з 26 квітня 1986 року по 10 березня 1989 року. Рішення набрало законної сили 23 січня 2023 року.

13.12.2022 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на умовах ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 21.12.2022 відмовлено у призначенні позивачу пенсії.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі №460/3985/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 21 грудня 2022 року №14 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 грудня 2022 року, з урахуванням висновків суду.

23.02.2023 позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на умовах ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказана заява та додані до неї документи розглядалися ГУ ПФУ в Харківській області, яким 23.02.2023 відмовлено у призначенні позивачу пенсії.

11.04.2024 відповідачем повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії на виконання рішення суду у справі №460/3985/23 та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу.

Вказано, що позивач звернувся до територіального органу ПФУ 23.02.2023.

Пенсійний вік згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік позивача 55 років (станом на дату звернення).

Страховий стаж заявника 22 роки 4 місяці 25 днів. Стаж для визначення права становить - 24 роки 3 місяці 15 днів.

Вказав, що позивач має право на зменшення пенсійного віку лише на 2 роки.

З огляду на викладене, йому відмовлено у призначенні пенсії з підстав недосягнення пенсійного віку - 58 років.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Так, статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі Закон №1058), який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - за наявності страхового стажу не менше 29 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Так, зі змісту відзиву на позовну заяву слідує, що відповідачем заперечується наявність у позивача права на початкову величину зниження пенсійного віку у зв`язку з проходженням ним військової служби.

Частиною третьою цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Суд враховує, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абз.4 ч.2 ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково до вказаних вище умов, з моменту аварії по 31 липня 1986 року проживали у зоні посиленого радіологічного контролю встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Особам, які не працювали/не проживали в зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, а з розрахунку 1 рік за 3 роки проживання/роботи до 1 січня 1993 року - для осіб, які проживали/працювали у зоні посиленого радіологічного контролю.

Відповідно до ч.3 ст.65 Закону №796-ХІІ документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Згідно з вимогами ст. 15 Закону №796-ХІІ довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Тому, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 21.11.2006 у справі №21-1048во06 та від 04.09.2015 у справі №690/23/15 та підтверджена Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 у справі №333/2072/17, від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17 та від 20.02.2018 у справі №599/564/17.

З наведеного слідує, що позивач, у зв`язку з наявністю у нього посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 198_р. (категорія 4), має право на зниження пенсійного віку на 2 роки, що встановлено рішенням суду від 27.04.2023 у справі №460/3985/23, яке набрало законної сили.

Вказана обставина сторонами не оспорюється.

Натомість спірним в даній справі є наявність у позивача права на зменшення пенсійного віку на 5 років та, відповідно, права на призначення пенсії після досягнення 55 років.

Так, зі змісту рішення відповідача від 11.04.2024 слідує, що ним не враховано рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.12.2022 року в справі №556/2428/22 (номер провадження 2-о/556/150/2022), яким встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання ОСОБА_1 в м. Кузнецовськ (нині - м. Вараш) Рівненської області в період з 26 квітня 1986 року по 10 березня 1989 року. Натомість вказано, що в період з 10.11.1985 по 31.07.1986 позивач проходив військову службу.

Суд зауважує, що станом на дату звернення позивача з заявою про призначення пенсії (13 грудня 2022 року) відповідач не знав та й не міг знати про наявність такого рішення та про факт проживання позивача в м. Кузнецовськ (нині - м. Вараш) Рівненської області в період з 26 квітня 1986 року по 10 березня 1989 року, який встановлений даний рішенням.

Однак, станом на дату розгляду справи №460/3985/23 судом, таке рішення наявне та набрало законної сили, більше того, воно надане позивачем відповідачу разом з заявою від 23 лютого 2023 року, також позивач посилається на нього у відзиві на позовну заяву в даній справі, а тому в силу вимог ч. 4 ст. 78 КАС України таке рішення має враховуватися відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії.

Також відповідачу було відомо про наявність такого рішення і при прийнятті рішення від 11.04.2024 про відмову у призначенні позивачу пенсії.

А ще суд зауважує, що при прийнятті спірного рішення від 11.04.2024 № 14 відповідачем не враховано висновок суду, зроблений у рішенні від 27.04.2023 у справі №460/3985/23 щодо того що період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю, який дає право на зменшення пенсійного віку на 5 років підтверджено неналежними, достовірними та достатніми доказами.

Вказане вище свідчить про протиправність рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 11.04.2024 № 14. А тому таке рішення підлягає скасуванню.

Що ж до вимог позивача про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії позивачу з 23.02.2023 та поновлення виплати пенсії з 23.02.2023, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище по тексту рішення суду, позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Поряд з цим, зі змісту протоколу про призначення пенсії від 03.03.2023, доданого до позовної заяви, судом встановлено, що позивачу згідно рішення №14 від 06.03.2023 призначено пенсію на умовах статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23.02.2023. Пенсія позивачу призначена у сумі 2961,81грн.

Також про нарахування та виплату позивачу пенсії свідчить виписка з банківського рахунку позивача за 2023 рік.

Жодних доводів щодо наявності підстав для припинення позивачу нарахування та виплати пенсії відповідачем не зазначено.

З огляду на викладене, позивачу протиправно та безпідставно припинено виплату пенсії.

За наведеного, суд зазначає, що позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Що ж до доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, то суд їх оцінює критично, позаяк він звернувся в межах шестимісячного строку, з дня, коли дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів відповідно до статті 122 КАС України.

При цьому, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що оцінка таких обставин не має вирішального значення для правильного вирішення спору по суті.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 1211,20грн, сплачена відповідно до квитанції від 27 травня 2024 року №, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо припинення з 23.02.2023 виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 11.04.2024 року №14.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити з 23 лютого 2023 року нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у сумі 1211,20грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 03 липня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Т.О. Комшелюк