Справа № 161/5209/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 161/5209/24 пров. № А/857/9985/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Гудима Л.Я.,

за участі секретаря судового засідання Гладкої С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2024 року (суддя Пушкарчук В.П., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області капрала поліції Ремінського Сергія Володимировича про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області капрала поліції Ремінського Сергія Володимировича, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1651324 від 13.03.2024. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що від світлофору, що знаходиться на Київському майдані в м. Луцьку, в напрямку з пр. Волі, який на Київському майдані плавно переходить у вул. Рівненську та вул. Дубнівську (У-подібне перехрестя), ОСОБА_1 рухався в крайній правій смузі в напрямку вул. Дубнівської, відтак жодних маневрів не здійснював, а увімкнення покажчика повороту у даному випадку, у зв`язку з відсутністю на дорозі знаку 2.3 «Головна дорога» та таблички 7.8 «Напрямок головної дороги», міг призвести до дезорієнтації інших учасників руху та створення аварійної ситуації, так як перед плавним переходом до вул. Дубнівської також знаходиться поворот в напрямку вул. Костопільської. Вказує, що на місці події поліцейський ОСОБА_2 жодним чином не обґрунтував правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції не зазначає, які саме дорожні знаки чи конкретні приписи ПДР України зобов`язували водвія у конкретній ситуації увімкнути сигнал світлового покажчика повороту, так як жодного повороту ОСОБА_1 не здійснював. Вказує, що на ділянці дороги, де на думку працівників поліції ОСОБА_1 мав увімкнути покажчик повороту , в напрямку руху автомобіля під керуванням позивача, відсутні будь-які дорожні знаки, яуі зобов`язували останнього вмикати світловий покажчик, в тому числі знаку 2.3 «Головна дорога», з табличкою 7.8 «Напрямок головної дороги».

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони ,переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 13.03.2024 о 22 год. 06 хв. у м. Луцьку по вул. Київський майдан, 4, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту, повертаючи на вул. Дубнівську, чим порушив вимоги п. 9.2 «б» ПДР.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 510 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що дії поліцейського взводу № 2 роти № 4 БУПП у Волинській області ДПП капрала поліції Ремінського С.В. при винесенні щодо відповідача оскаржуваної постанови у повній мірі відповідали вимогам процесуального та матеріального права, правопорушення вчинене ОСОБА_1 підтвердженні належними, допустимими та достатніми доказами.

Відповідно до статті 14 Закону України Про дорожній рух (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюється ПДР.

Згідно з п. 9.2 «б» ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

За порушення вищевказаних вимог ПДР наступає адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з статтею 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено попередньо, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Факт правопорушення вчиненого позивачем підтверджується: відеозаписом export-fhws4 з технічного пристрою нагрудного відеореєстратора поліцейського від 13.03.2024 року; відеозаписом з технічного засобу, а саме відеореєстратора з службового автомобіля патрульної поліції - video_2024-03-28_12-03-27 від 13.03.2024 року, на якому зафіксовано, що позивач 13.03.2024 о 22 год. 06 хв. у м. Луцьку по вул. Київський майдан, 4, керуючи транспортним засобом Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_1 , та здійснюючи поворот, при зміні напрямку руху не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку; фототаблицею.

Оскаржувана постанова в повній мірі відповідає змісту ст. 283 КУпАП, оскільки у ній зазначені усі дані, як того вимагає наведене положення закону.

Апеляційний суд резюмує, що уповноваженою особою (поліцейським) здобуто достатньо фактичних даних на підтвердження допущення ОСОБА_1 порушень ПДР, відповідальність за які передбачена ч.2 ст.122 КУпАП, належно проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 по суті та ухвалено законну постанову серії ЕНА № 1651324 від 13.03.2024.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2024 року в справі №161/5209/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
Л. Я. Гудим
Повне судове рішення складено 02.07.24