Справа № 640/21268/22
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року № 640/21268/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянки ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась громадянка ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незарахування ОСОБА_1 стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14.10.2014 року - протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14.10.2014 року, починаючи з 20 жовтня 2022 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 справу прийнято до провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незарахування ОСОБА_1 стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України Про прокуратуру №1697-VІІ від 14.10.2014 року.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області пояснень щодо заявлених позовних вимог до суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 20.10.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 26.10.2022 №33 відмовлено позивачу у призначенні пенсії, оскільки відсутній необхідний стаж за вислугу років, що дає право на пенсію згідно ст. 86 Закону України Про прокуратуру та стаж роботи на посадах прокурорів.

Листом від 31.10.2022 №260-0209-8/140513 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про прийняте рішення.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Суд вважає за необхідне наголосити, що на час звернення позивача за призначенням пенсії був чинним Закон України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).

У зв`язку з набранням чинності зазначеним Законом втратили чинність положення ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ, в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.

У свою чергу, ст. 86 Закону № 1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Згідно з ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 26.10.2022 №33 відмовлено позивачці у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю у неї на день звернення вислуги років не менше 25 років, оскільки до такої вислуги років не включені періоди навчання, а для зарахування потрібно надати уточнюючу довідку, оскільки в додатку до диплому відсутня інформація про форму навчання.

Позивачем до матеріалів справи не надано доказів подання до УПФ уточнюючої довідки Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого про форму навчання.

Згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 остання:

з 01 вересня 1992 року по 30 березня 1995 року навчалась у професійно технічному училищі №40 міста Києва;

04 червня 1996 року призначена друкаркою ІІ категорії Секретаріату Генеральної прокуратури України;

20 серпня 1998 року переведена старшим інспектором Секретаріату на час відпустки по догляду за дитиною відсутнього працівника;

16 січня 1998 року у зв`язку з частковою зміною структури Генеральної прокуратури України переведена оператором комп`ютерної техніки Секретаріату;

23 квітня 1998 року переведена старшим інспектором Секретаріату на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною;

21 серпня 1998 року призначена старшим інспектором Секретаріату управління організаційно правового забезпечення на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною;

02 жовтня 1998 року переведена старшим інспектором Секретаріату управління організаційно правового забезпечення постійно;

01 лютого 1999 року у зв`язку з частковою зміною структури Генеральної прокуратури України переведена старшим інспектором Секретаріату;

17 червня 1999 року на підставі Наказу №1017 ц від 18 червня 1999 року звільнена з посади, яку обіймала, в порядку переводу в прокуратуру Київської області (пункт 5 статті 36 КЗпП України);

18 червня 1999 року призначена старшим інспектором секретаріату в порядку переводу з Генеральної прокуратури України;

11 січня 2000 року призначена на посаду спеціаліста 1 категорії з питань зв`язку з засобами масової інформації з 3 (три)місячним строком випробування;

17 лютого 2000 року звільнена з займаної посади в порядку переводу в Генеральну прокуратуру України (пункт 5 статті 36 КЗпП України);

17 лютого 2000 року призначена старшим інспектором Секретаріату в порядку переведення з прокуратури Київської області (пункт 5 статті 36 КЗпП України);

11 липня 2002 року звільнена з посади, яку обіймала, за власним бажанням (статті 38 КЗпП України);

12 липня 2002 року призначена помічником прокурора Голосіївського району з терміном стажування до одного року;

15 червня 2005 року призначена старшим помічником прокурора Голосіївського району міста Києва;

12 червня 2012 року у зв`язку зі зміною у структурі призначена старшим прокурором прокуратури Голосіївського району міста Києва та прийняла присягу працівника прокуратури;

24 липня 2015 року у зв`язку зі змінами у штатному розписі призначена прокурором прокуратури Голосіївської району міста Києва;

з 15 грудня 2015 року по теперішній час займає посаду прокурора Київської місцевої прокуратури №1 міста Києва.

Крім того, з наданої суду копії диплому спеціаліста НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 закінчила у 2004 році Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримала повну вищу освіту за спеціальністю Правознавство та здобула кваліфікацію юриста.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.05.2018 у справі № 826/488/18 за позовом ОСОБА_1 позов задоволено частково, визнано протиправними дії Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо незарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , часу перебування на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора прокуратури Голосіївського району міста Києва, яку займала ОСОБА_1 в період з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року, до стажу, який надає їй право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України Про прокуратуру від 04 жовтня 2014 року №1697-VII; зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , час перебування на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора прокуратури Голосіївського району міста Києва, які займала ОСОБА_1 в період з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року, до стажу, який надає їй право у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України Про прокуратуру від 04 жовтня 2014 року №1697-VII. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Отже, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві правомірно повідомлено позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області рішення від 26.10.2022 №33 про відмову у призначені пенсії, яке позивачем не оскаржується, та правомірно зазначено у листі від 31.10.2022 №260-0209-8/140513 про те, що згідно наданих позивачем до заяви документів стаж роботи на посадах прокурорів/слідчих складає 13 років 08 місяців 07 днів, стаж роботи за вислугу років 19 років 03 місяці 23 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.

Отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.