Справа № 460/27099/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/27099/23 пров. № А/857/7123/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

суддя (судді) в суді першої інстанції Друзенко Н.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 28 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати йому доплати до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» у сумі 2000,00 грн щомісячно; зобов`язати провести йому нарахування та виплату з 01.07.2021 доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» у сумі 2000,00 грн щомісячно.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 15.04.2019 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказує, що у травні 2023 року його представник звернувся до відповідача із запитом, у якому, серед іншого, просив здійснити нарахування та виплату з 01.07.2021 щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» (далі Постанова № 713). У відповідь на запит відповідач повідомив, що пенсія була призначена після 01.03.2018, у зв`язку з чим підстав для виплати спірної доплати немає. Також у листі було вказано, що обчислення розміру пенсії позивача здійснювалось з грошового забезпечення, встановленого нормами постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704. З огляду на вказане, вважає, що пенсію йому було призначено з грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018, а тому відповідач протиправно, всупереч вимогам Постанови № 713 не виплачує йому спірну доплату до пенсії.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у матеріалах справи наявна копія довідки від 15.04.2019 № 101/669 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (зі змінами), виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 . З вказаної довідки слідує, що вона видана старшому прапорщику ОСОБА_1 про те, що розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, становить 47655,20 грн. З представленої у Довідці № 101/669 таблиці слідує, що в загальний розмір грошового забезпечення позивача для призначення пенсії були включені як основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка за вислугу років), так і додаткові види грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, премія), за період з червня 2018 року по березень 2019 року. Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що при призначенні позивачу пенсії за вислугу років з 15.04.2019, розмір пенсії був обчислений з грошового забезпечення, визначеного за нормами Постанови № 704 станом на кінець березня 2019 року, тобто 31.03.2019. Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд першої інстанції констатував, що пенсія за вислугу років була призначена позивачу після 01.03.2018 з грошового забезпечення, визначеного після 01.03.2018, у зв`язку з чим у відповідача не було правових підстав для призначення та виплати останньому доплати до пенсії в сумі 2000,00 грн, передбаченої Постановою № 713.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що абзацом 2 пункту 1 Постанови № 713 визначено, що особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 01.03.2018, розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018 або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту. Вказує, що з моменту прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови № 704 та до моменту його виходу на пенсію будь-яких змін в затверджені даною постановою схеми тарифних розрядів військовослужбовців та тарифну сітку не вносились. Таким чином, вважає, що хоч його пенсія призначена після 01.03.2018, проте з грошового забезпечення визначеного станом на 01.03.2018 відповідно до Постанови КМУ № 704 від 30.08.2017, на момент призначення пенсії будь-які змни в Постанову № 704 не вносились, тому він має право отримання доплати до пенсії відповідно до Постанови № 713.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, з 15.04.2019 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Рівненській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з протоколом за пенсійною справою (Міноборони) від 19.06.2023, при призначенні позивачу пенсії доплата до пенсії в розмірі 2 000,00 грн, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб», йому не встановлювалась (а.с.15).

26.05.2023 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом за № 03/26/05/23, в якому просив, зокрема, провести нарахування та виплату позивачу щомісячної доплати до пенсії в сумі 2 000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713, починаючи з 01.07.2021 (а.с.13).

Листом від 18.06.2023 за № 1700-0307-8/55039 відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати позивачу спірної доплати до пенсії Вказав, що враховуючи, що пенсія призначена позивачу після 01.03.2018, положення абзацу першого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 на нього не розповсюджуються. Також звернув увагу на неможливість застосування до позивача приписів абзацу другого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713, оскільки пенсія останнього обчислена з грошового забезпечення, визначеного після 01.03.2018 (а.с.14).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 13 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії) визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт «б» статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» (пункт «в» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 3 проценти за кожний повний рік вислуги понад 20 років, але не більше ніж 65 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Частиною третьою статті 43 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, 14.07.2021 з метою поетапного зменшення диспропорцій в розмірах пенсій, призначених військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), поліцейським та деяким іншим особам, та до прийняття Верховною Радою України законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців і деяких інших осіб Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» (далі Постанова № 713).

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1 Постанови № 713, Кабінет Міністрів України установив з 01 липня 2021 року особам, яким призначено пенсію до 01 березня 2018 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 01 березня 2018 року, щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону.

Особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 01 березня 2018 року, розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 01 березня 2018 року або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що на думку позивача, при призначенні йому пенсії з 15.04.2019 було застосоване грошове забезпечення, визначене станом на 01.03.2018, тому відповідач був зобов`язаний застосувати приписи Постанови № 713 в частині нарахування та виплати йому спірної доплати до пенсії. Такі доводи позивача в апеляційній скарзі ґрунтуються на тому, що згідно з листом відповідача від 18.06.2023 за № 1700-0307-8/55039, при призначенні позивачу пенсії було враховано грошове забезпечення, встановлене на умовах Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704.

Досліджуючи обґрунтованість таких доводів скаржника, колегія суддів зауважує наступне.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Зокрема, цією постановою передбачено такі додаткові види грошового забезпечення, як надбавка за особливості проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) та особам рядового і начальницького складу в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, порядок та умови виплати якої визначається керівниками державних органів залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою (абзац четвертий підпункту 1 пункту 5 Постанови №704); надбавка за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу (пункт 6 Постанови № 704).

Підпунктом 2 пункту 5 Постанови № 704 також надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Проаналізувавши вищенаведені положення Постанови № 704, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказаний підзаконний нормативно-правовий акт встановлює для військовослужбовців як основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка за вислугу років), розмір яких є фіксованим, так і додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії тощо), фактичний розмір яких встановлюється керівником державного органу залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних військовослужбовцем обов`язків за посадою.

Тобто, після набрання чинності Постановою № 704 грошове забезпечення військовослужбовців не є фіксованим (сталим) і його остаточний розмір залежить від факту встановлення останнім додаткових видів грошового забезпечення.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що сам по собі факт отримання військовослужбовцем перед призначенням пенсії грошового забезпечення, встановленого Постановою № 704, не свідчить про те, що розмір його пенсії був обчислений з грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018.

В контексті наведеного вище, слід дослідити обставини щодо того яке саме грошове забезпечення позивача було враховане відповідачем при призначенні останньому пенсії за вислугу років.

У матеріалах справи наявна копія довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.04.2019 № 101/669 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (зі змінами).

З вказаної довідки слідує, що вона видана старшому прапорщику ОСОБА_1 про те, що розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, становить 47 655,20 грн (а.с.42).

Крім того, з представленої у Довідці № 101/669 таблиці слідує, що в загальний розмір грошового забезпечення позивача для призначення пенсії були включені як основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка за вислугу років), так і додаткові види грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, премія), за період з червня 2018 року по березень 2019 року.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при призначенні позивачу пенсії за вислугу років з 15.04.2019, розмір його пенсії був обчислений із грошового забезпечення, визначеного за нормами Постанови № 704 станом на кінець березня 2019 року, тобто станом на 31.03.2019.

Отже, доводи скаржника про те, що призначення пенсії відбулося згідно грошового забезпечення визначеного станом 01.03.2018, спростовується матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що пенсія за вислугу років була призначена позивачу після 01.03.2018 з грошового забезпечення, визначеного після 01.03.2018, у зв`язку з чим у відповідача не було правових підстав для призначення та виплати позивачу доплати до пенсії в сумі 2000,00 грн, передбаченої Постановою № 713.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 460/27099/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 02 липня 2024 року.