Справа № 509/98/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 509/98/24

Головуючий в 1 інстанції: Гандзій Д.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі - Альонішко С.І.,

за участю представника відповідача Назарової І.С.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу в режимі відеоконференції ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 лютого 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив скасувати постанову старшого оперуповноваженого в ОВС ДВБ НПУ рядового поліції Козаренка Ю.М. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БАД № 809283 від 08.12.2023 р. за ч.2 ст. 127-4 КУпАП на адміністратора ТСЦ № 5154 РСЦ МВС в Одеській області ОСОБА_1 до у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.,

закрити відносно ОСОБА_1 провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127-4 КУпАП;

стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки МВС України Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,6 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова в справі про адміністративне правопорушення прийнята старшим оперуповноваженим в ОВС ДВБ НПУ рядовим поліції ОСОБА_2 незаконно, упереджено, з грубим порушенням вимог процесуального та матеріального права під час оформлення вказаних матеріалів та винесення оскаржуваної постанови, зокрема, через не роз?яснення позивачеві його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, ненадання позивачеві для ознайомлення адміністративних матеріалів, складених відносно нього, не забезпечено право позивача подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, в порушення вимог ст. 283 КУпАП в оскаржуваній постанові відсутній зрозумілий для позивача опис обставин справи, а сама постанова винесена старшим оперуповноваженим в ОВС ДВБ НПУ рядовим поліції ОСОБА_2 , який не мав певного досвіду практичної роботи, проходження атестування в органах поліції та у нього відсутнє спеціальне звання середнього класу згідно п. 2 ст. 80 Закону України «Про поліцію», що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та безпідставного накладення адміністративного стягнення у розмірі 17000 грн.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції в обґрунтування доведеності вини позивача зроблено посилання на доказ, який не має будь-якого стосунку до матеріалів вказаної адміністративної справи, оскільки дата та час порушень, які начебто були виявлені під час перевірки адміністратора ТСЦ 5154 РСЦ МВС в Одеській області Бендерського О.О. 08.12.2023 року старшим оперуповноваженим в ОВС ДВБ НПУ рядовим поліції ОСОБА_2 та були зазначені ним у Постанові серії БАД № 809283 від 08.12.2023 року (дата порушення 02.11.2023 року, час виявлення порушення - 15 год. 54 хв.) не відповідають даті та часу, зазначеним на оптичному диску з відеозаписом приймання позивачем практичного іспиту у громадянки ОСОБА_3 , який начебто досліджувався судом та був надісланий представником відповідача разом із відзивом на позовну заяву. Позивач вказує, що він вже був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення йому «догани» саме за ці порушення, які мали місце 01.11.2023 року під час першої спроби здачі іспиту громадянкою ОСОБА_3 , оптичний диск з відеозаписом здачі останньою іспиту за 01.11.2023 року був витребуваний з ТСЦ 5154 РСЦ МВС в Одеській області посадовими особами ДВБ НПУ та потім представником відповідача наданий до суду. Наразі, оптичний диск з відеозаписом здачі іспиту ОСОБА_3 за 02.11.2023 року представником відповідача до суду не надавався. Тому, на думку апелянта, фактично судом першої інстанції притягнено до відповідальності особу за одне і теж правопорушення двічі. Тобто має місце дослідження судом неналежного доказу - оптичного диску з відеозаписом здачі іспиту ОСОБА_3 01.11.2023 року, а не за 02.11.2023 року, за обставинами, зазначеними у постанові суб`єкта владних повноважень та в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що посилання представника позивача на те, що рядовим поліції ОСОБА_2 нібито формально зазначено роз`яснення ОСОБА_1 ст. 268 КУпАП хибні та є лише припущеннями, оскільки в пункті 8 постанови «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено» наявний особистий підпис ОСОБА_1 про роз`яснення вимог статей 268, 289 КУпАП. Як вірно зазначено судом першої інстанції, що порушень з боку рядового поліції ОСОБА_2 та Департаменту під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 127-4 КУпАП та винесення ОСОБА_2 постанови стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 127-4 КУпАП не вбачається. Вказує, що рішення суду першої інстанції варто залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, оскільки апеляційна скарга та викладені у ній відомості не спростовують зібрані у справі докази та фактичні обставини справи, скарга не містить жодних доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, а тому не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі. З огляду на зазначене, представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 809283 від 08.12.2023 року, складену старшим оперуповноваженим в ОВС ДВБ НПУ рядовим поліції ОСОБА_2 відносно адміністратора ТСЦ № 5154 ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 127-4 ч. 2 КУпАП у виді штрафу в сумі 17000 грн. вбачається, що 02.11.2023 р. о 15:54 год., в м. Одесі, під час приймання практичного іспиту у ОСОБА_3 - адміністратор ТСЦ № 5154 ОСОБА_1 порушив порядок приймання іспиту для отримання права керування транспортними засобами Інструкції, затвердженої Наказом МВС від 07.12.2009 р. № 515, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 127-4 КУпАП із застосуванням до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. (а.с. 87).

Судом першої інстанції переглянуто відедокази, що містяться в матеріалах справи та встановлено, що ОСОБА_3 будо допущено 4 помилки під час складання практичного іспиту на транспортному засобі у присутності ОСОБА_1 , який навмисно не помітив та не зробив жодного зауваження водію ОСОБА_3 , яка екзаменувалась щодо 4 типових помилок.

Натомість, як слідує з доповідної записки Голови комісії з проведення заходів, пов`язаних із припиненням діяльності регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) Віктора Таранюка від 21.11.2023 № 31/15-7412, згідно Єдиного державного реєстру МВС, практичний іспит за 01.11.2023 ОСОБА_3 був складений (а.с. 59-60).

Приймаючи рішення про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, суд першої інстанції виходив з того, що беручи до уваги досліджені в судовому засіданні письмові докази та оптичний носій (диск) «Verbatim DVD-R», 4,7 Gb, суд дійшов висновку, що в діях позивача мається склад та подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127-4 КУпАП, а старший оперуповноважений в ОВС ДВБ НПУ рядовий поліції ОСОБА_2 мав всі законні повноваження і підстави для складання вказаних адміністративних матеріалів, які відповідають нормам вищевказаних Законів, інструкцій та Положення, при розгляді яких останнім в повній мірі дотримана процедура та порядок їх складання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 809283 від 08.12.2023 р. ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення за те, що позивач 02 листопада 2023 року під час приймання практичного іспиту у гр. ОСОБА_3 порушив порядок приймання іспиту для отримання права керування транспортними засобами, Інструкції затвердженої наказом МВС від 07.12.2009 р. №515, чим скоїв правопорушення передбачене ч. 2 ст. 127-4 КУпАП.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 статті 127-4 КУпАП України порушення посадовими особами територіальних сервісних центрів Міністерства внутрішніх справ України встановленого порядку приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами або видачі посвідчення водія тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно пункту 2розділу ІІ Інструкції про використання технічних засобів контролю під час складання іспитів (у тому числі за допомогою фото-, відео-, аудіотехніки), збереження отриманої за допомогою них інформації та доступ до неї, затвердженої наказом МВС від 22.05.2020 №408 (зі змінами) - перед початком прийняття іспиту екзаменатор забезпечує перевірку технічних засобів контролю щодо забезпечення належної їх роботи під час здійснення фотографування, відео-, аудіозапису процесу складання іспиту в режимі реального часу відповідно до вимог пункту 4 розділу I цієї Інструкції.

Пунктом19 розділу ІІІ інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої наказом МВС України від 07.12.2009 №515 передбачено, що під час складання практичного іспиту спеціалісту закладу - забороняється втручатися в хід практичного іспиту, крім випадків, коли команди екзаменатора в разі їх виконання можуть призвести до порушення ПДР, створення аварійно-небезпечної ситуації та/або дорожньо-транспортної пригоди, або коли особа може створити аварійно-небезпечну ситуацію та/або дорожньо-транспортну пригоду.

Практичний іспит вважається нескладеним, зокрема, якщо особа : допустила більше трьох типових помилок; створила ситуацію, що викликала необхідність втручання екзаменатора або спеціаліста закладу (у разі його присутності в транспортному засобі, на якому проводиться практичний іспит) в управління транспортним засобом для запобігання аварійно-небезпечній ситуації та/або дорожньо-транспортній пригоді; відмовилася виконати вправу практичного іспиту, крім випадків, коли виконання команди екзаменатора може призвести до порушення ПДР (п.20 розділу ІІІ Інструкції№515).

Вимогами пункту 6 розділу ІІІ Інструкції№515 закріплено, що під час проведення практичного іспиту на транспортному засобі ТСЦ МВС - екзаменатор перебуває у транспортному засобі поруч з особою, що екзаменується, контролює правильність виконання вправ та фіксує помилки в екзаменаційному листі. У разі прийняття практичного іспиту на транспортному засобі закладу на сидінні, з якого здійснюється доступ до дублюючих механізмів керування гальмовою системою та трансмісією транспортного засобу, перебуває спеціаліст з навчання керуванню транспортними засобами такого закладу. У цьому випадку екзаменатор розташовується таким чином, щоб мати можливість контролювати дії особи, що екзаменується, та спеціаліста закладу.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідачем надано відеофайл від 01 листопада 2023 року №2023_1101_125547_026В про проведення практичного іспиту на транспортному засобі гр. ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі, апелянт звертає увагу на те, що докази скоєння ним 02 листопада 2023 року адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні. А наданий у якості доказу відеофайл від 01 листопада 2023 року №2023_1101_125547_026В, який досліджений судом першої інстанції, не відповідає даті та часу вчинення правопорушення, що зазначена у постанові від 08 грудня 2023 року, а тому рішення суду прийнято на підставі неналежного та недопустимого доказу.

Для встановлення всіх обставин у справі, колегією суддів витребувано у Головно сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонських областях (філія ГСЦ МВС) інформацію, щодо складання іспиту громадянкою ОСОБА_3 а також докази, притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

Дослідивши витребувану інформацію, колегією суддів встановлено наступне.

Як вбачається з відповіді Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонських областях (філія ГСЦ МВС) від 07.06.2024 року, на вимогу суду ними надано протокол засідання дисциплінарної комісії для здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 від 02.12.2023 року № 73, подання від 22 грудна 2023 року за результатами розгляду дисциплінарної справи стосовно державного службовця ОСОБА_1 та наказ №616-дс від 29 12 2023 року про оголошення догани державному службовцю ОСОБА_1 .

Крім цього, листом Головно сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонських областях (філія ГСЦ МВС) від 29.05.2024 року, громадянка ОСОБА_3 складала практичний іспит з навичок керування транспортними засобами двічі, а саме 18.10.2023 року «не склала», 02.11.2023 року «склала». Відеозаписи складання практичних іспитів з навичок керування транспортними засобами гр. ОСОБА_3 знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

З наданих документів вбачається, що ОСОБА_1 , адміністратору територіального сервісного НОМЕР_1 за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п.5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», що виразилось у незабезпеченні 01 листопада 2023 року відеозапису рухів рук та ніг екзаменатора і особи, яка складала іспит а також те, що під час приймання практичного іспиту, екзаменатор використовував засіб мобільного зв`язку, чим порушено вимоги п. 2 розділу 111 посадової інструкції державного службовця, аб. 9 десятого пункту 4 розділу 1, абзацу п`ятого пункту 1 розділу 111 Інструкції про використання технічних засобів контролю під час складання іспиту оголошено догану.

Крім цього, з протоколу дисциплінарного засідання комісії вбачається, що під час здійснення дисциплінарного провадження, ОСОБА_1 надав письмове пояснення, в якому зазначив, що під час прийняття практичного іспиту 01. 11. 2023 року у гр. ОСОБА_3 на транспортному засобі навчального закладу, іспит було зупинено.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що 01 листопада 2023 року гр. ОСОБА_3 практичний іспит не складала, результати по складанню практичного іспиту 01.11.2023 року до ЄДР МВС не вносились.

При цьому, колегією суддів встановлено, що громадянка ОСОБА_3 склала практичний іспит з навичок керування транспортними засобами 02.11.2023 року.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 02.11.2023 року о 15 год 54 хв. під час приймання практичного іспиту порушив порядок його приймання. Інструкцію затверджену наказом МВС від 07.12.2009 року №115 чим скоїв правопорушення передбачене ч. 2 ст. 127-4 КУпАП України.

При цьому, докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення саме 02.11.2023 року в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції про те, що згідно Єдиного державного реєстру МВС, практичний іспит гр. ОСОБА_3 був складений 01.11.2023 року, а відеозаписом від 01.01.2023 року зафіксовано порушення ОСОБА_1 інструкцію з приймання іспиту, не відповідає обставинам справи.

Відеозапис, що міститься в матеріалах справи від 01.11.2023 року, як доказ складання ОСОБА_3 іспиту, колегія суддів вважає неналежним доказом, оскільки відповідно до постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 08.12.2023 року, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення саме 02.11.2023 року.

При цьому доказів порушення позивачем Інструкції, що затверджена наказом МВС від 07.12.2009 року №115 під час прийняття іспиту у гр. ОСОБА_3 02.11.2023 року відповідачем не надано.

У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" N 36985/97 суд визначив, що адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має суб`єкт владних повноважень.

Аналогічну правову позицію визначив у Постанові від 31.01.2019 року Верховний суд у справі №760/10803/15-а зазначивши, що один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки в протилежному випадку презюмується, що вони є протиправними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року; п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року).

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до положень ст. 8, ст. 62 Конституції України в Україні визнається і діє принцип Верховенства права. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспаніі» ЄСПЛ зазначив, що п.2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив протиправне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що порушення позивачем Інструкції, яка затверджена наказом МВС від 07.12.2009 року №115, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 127-4 КУпАП України, не підтверджено належними та допустимими доказами. Позивач заперечує проти вчинення правопорушення, тоді як відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень у спірних відносинах не надав доказів правомірності прийнятого ним рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч.4 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, обставини справи та докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 3, 6 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Розмір судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, при поданні позовної заяви розмір судового збору, який підлягав сплаті становить 605,60 грн., за подання апеляційної скарги 904, 40 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви представником ОСОБА_1 був сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією 0.0..1 від 16.12.2023 р. (а.с. 13).

За подання апеляційної скарги апелянтом був сплачений судовий збір у розмірі 1816,80 грн. відповідно до квитанції 9334-6507-0566-7209 від 29.02.2024 р.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір саме у розмірі 1514 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БАД № 809283 від 08.12.2023 року у відношенні ОСОБА_1 , відповідно до якої позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 127-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1514 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик