Справа № 990/39/23
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 липня 2024 року

м. Київ

справа №990/39/23

адміністративне провадження №Зі/990/68/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Бевзенка В.М. (далі - Суд), розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів (головуючий суддя - Мартинюк Н.М., судді: Єресько Л.О., Жук А.В., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевська О.Р.) від участі у розгляді справи №990/39/23 за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції позов до Президента України, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо нерозгляду звернення голови Комісії при Президентові України з питань громадянства;

- зобов`язати Президента України розглянути звернення голови Комісії при Президентові України з питань громадянства.

Ухвалою від 09.03.2023 Верховний Суд як суд першої інстанцій відкрив провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Президента України про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії.

Рішенням від 18.06.2024 Верховний Суд відмовив у задоволенні позову.

Ухвалою від 28.06.2024 Верховний Суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

Надалі 28.06.2024 ОСОБА_1 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав заяву про відвід суддів Мартинюк Н.М., Єресько Л.О., Жука А.В., Радишевської О.Р., Мельник-Томенко Ж.М.

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що суд не постановив окрему ухвалу за його клопотанням. Покликаючись на пункт 4 частини 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), заявник зазначив, що ці обставини викликають у нього сумнів у неупередженості й об`єктивності суддів.

За результатами розгляду вказаної заяви про відвід, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 01.07.2024 визнав її необґрунтованою та передав до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому КАС України, для розгляду питання про відвід.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, згадану заяву 02.07.2024 передано на розгляд судді Бевзенка В.М.

З`ясувавши обставини, дослідивши аргументи заявника та проаналізувавши норми процесуального права, які регулюють порушене питання, покладені в основу заяви, Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Бевзенка В.М. дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід з огляду на наступне.

Положення частин 1-3 статті 39 КАС України передбачають, що за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС України, згідно з частиною першою якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) у тому числі, якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи та за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Отже метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частина 1 статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відтак, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Європейський Суд з прав людини в пункті 49 рішення у справі «Білуха проти України» вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Одночасно Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Наведені позивачем підстави для відводу суддів: Мартинюк Н.М., Єресько Л.О., Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р. є безпідставними, оскільки вони не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності суддів, а матеріали заяви не містять доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів.

Інших підстав, визначених статтею 36 чи статтею 37 КАС України, які б свідчили про особисту упередженість суддів або їх необ`єктивність під час розгляду справи позивач у своїй заяві не вказав, а Верховний Суд під час розгляду відповідної заяви таких підстав також не встановив.

При цьому не слід брати до уваги твердження заявника стосовно того, що Верховний Суд не постановив окрему ухвалу відносно Комісії при Президентові України з питань громадянства у цій справі, позаяк відповідно до частини 4 статті 36 КАС України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, з огляду на наведені аргументи у заяві та положення статті 36 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку, що підстави для задоволення заявленого відводу відсутні.

Керуючись положеннями статей 36, 39, 40, 236 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів (головуючий суддя - Мартинюк Н.М., судді: Єресько Л.О., Жук А.В., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевська О.Р.) від участі у розгляді справи № 990/39/23 за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

...........................

В. М. Бевзенко,

Суддя Верховного Суду