Справа № 500/3017/24
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3017/24

02 липня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі -відповідач, ГУ ПФУ в Тернопільській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не проведення позивачу з 08.12.2022 перерахунку призначеної пенсії з врахуванням архівних довідок про заробіток для обчислення пенсії від 29.07.2013 № П-42/05-13 та від 31.07.2013 № П-42/05-13 і здійснення виплати з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести позивачу з 08.11.2022 перерахунок пенсії з врахуванням архівних довідок про заробіток для обчислення пенсії від 29.07.2013 № П-42/05-13 та від 31.07.2013 № П-42/05-13 і здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що листом від 16.05.2023 відповідачем відмовлено у задоволені його заяви від 02.05.2023 щодо нарахування та виплати пенсії з врахуванням архівних довідок про заробіток у зв`язку із неможливістю провести перевірку щодо підтвердження документами даних, вказаних у довідках від 29.07.2013 № П-42/05-13 та від 31.07.2013 № П-42/05-13, оскільки первинні документи (особові рахунки по заробітній платі) Тернопільської дирекції акціонерно-комерційного агропромислового банку «Україна» велись неналежним чином.

З огляду на викладене, позивач не погоджується із прийнятим рішенням відповідача, вказує на те, що він не несе відповідальності за заповнення внутрішньої документації підприємства, а також зазначає, що коли у ПФУ є сумніви щодо некоректних записів у документах то орган пенсійного фонду мав би самостійно провести перевірку дійсності таких записів в таких довідках. Тому, позовні вимоги просить задовольнити.

Ухвалою суду від 20.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач подав до суду 27.05.2024 відзив на позов, в якому наведені заперечення проти позовних вимог, згідно яких зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянуто заяву позивача від 02.05.2023 з врахуванням актів перевірок та проведено розрахунок середньомісячного заробітку за період з 01.02.1988 по 31.01.1993 та за період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 року, у відповідності до вимог статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії становитиме 1,60472, тобто буде менший ніж той, з якого визначено розмір пенсії на даний час (1,72050). При розрахунку суми заробітку за період 01.01.1992 по 31.01.1993 внесено нульовим значенням, враховуючи результати перевірки первинних документів. Проводити розрахунок середньомісячного заробітку для розрахунку пенсії, враховуючи заробітну плату з 01.01.1994 по 30.06.2000, відсутні підстави у зв`язку з виявленою невідповідністю особистих даних позивача у первинних документах.

Враховуючи наведене, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд, повно та всебічно розглянувши матеріали справи, проаналізувавши подані докази, встановив наступні факти.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та з 30.10.2013 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

02.05.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із зверненням щодо нарахування та виплати його пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.05.2023 №3404-3425/П-02/8-1900/23, позивача повідомлено про те, що підстави для перерахунку його пенсії відсутні.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.08.2023р. у справі №500/2823/23 позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в обчисленні ОСОБА_1 пенсії з урахуванням Архівної довідки про заробітну плату від 29.07.2013 №П-42/05-13 та від 31.07.2013 №п-43/05-13 про заробітну плату в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням архівних довідок від 29.07.2013 №П-42/05-13 та від 31.07.2013 №п-43/05-13 про заробітну плату в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна», з дати звернення із заявою про перерахунок пенсії з 02.05.2023, з врахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2024р. рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року у справі №500/2823/23 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково, визнано протиправною і скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з врахуванням архівних довідок про заробіток для обчислення пенсії на підставі заяви від 02.05.2023 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.05.2023 про перерахунок пенсії на підставі архівних довідок про заробіток для обчислення пенсії від 29.07.2013 №П-42/05-13 та від 31.07.2013 №п-43/05-13, виданих Державним архівом Тернопільської області по Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна", з врахуванням правової оцінки суду, викладеної у мотивувальній частині цієї постанови.

На виконання Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2024 відповідачем було проведено перевірку та за її наслідками складено відповідні акти.

Листом від 25.03.2024 відповідач повторно відмовив позивачу у проведені перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що у особових рахунках нарахування заробітної плати за період з 1994 року по 2000 рік зазначено « ОСОБА_2 », в особових рахунках за 1993 рік вказано « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », що не відповідає паспортним даним. Окрім того, в особових рахунках за 1992-1993 роки не відображено утримання внесків на соціальне страхування.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до частини другої ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі, Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Стаття 1 Закону №1058-ІV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої ст.40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з частиною другою ст.27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

За змістом пп.3 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії (абзаци перший-третій пункту 2.10 Порядку № 22-1).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжними відомостями та іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Згідно п.4.1, 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Враховуючи наведені вище положення, суд вважає, що органи Пенсійного фонду мають право перевіряти обґрунтованість видачі, в даному випадку довідок про заробітну плату для обчислення пенсії та достовірність відомостей, зазначених у таких довідках.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється відповідачем, позивач з 02.02.1988 по 12.02.2001 працював у акціонерно-комерційного агропромислового банку «Україна», на посадах начальника відділу кадрів та начальника відділу цінних паперів, що підтверджується записами у його трудовій книжці.

На виконання Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду, відповідачем було проведено перевірку наданих позивачем архівних довідок.

У спірному випадку, відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку пенсії, відповідач зазначив у актах №1900- 1102-1/983 від 04.03.2024 та №1900-1102-1/982 від 04.03.2024 за результатами проведення перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідок для перерахунку пенсії про те, що у особових рахунках нарахування заробітної плати за період з 1994 по 2000 зазначено « ОСОБА_2 », в особових рахунках за 1993 рік вказано « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », що не відповідає паспортним даним. Окрім того, в особових рахунках за 1992, 1993 роки не відображено утримання внесків на соціальне страхування.

Однак, такі твердження відповідача не беруться судом до уваги з наступних підстав.

Згідно зі ст.66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 1 Закону №1058 передбачено, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону №1058 страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Стаття 20 Закону №1058 передбачає, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-IV (далі - Закон №2464-IV) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Стаття 4 Закону №2464-IV передбачає, що платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно зі ст.26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Відтак, на думку суду, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача. При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, суд вважає, що несплата в повній мірі страхових внесків за спірний період або не відображення сум відрахувань страхових внесків не може братись до уваги оскільки, саме страхувальник зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески, а тому позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання обов`язку із своєчасності сплати страхових внесків до органу пенсійного фонду підприємством, де вона працювала.

Верховний Суд, висновки якого щодо застосування норм права підлягають застосуванню відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України, у постанові від 18.05.2020 у справі №607/1967/17 вказав на те, що особа не може відповідати за несвоєчасну виплату заробітної плати та несплату страхових внесків, а наявність заборгованості по заробітній платі та несплата страхувальником страхових внесків у спірний період не може бути підставою для неврахування заробітку під час обчислення пенсії.

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли "відсутня трудова книжка", або "відсутні відповідні записи про відповідні періоди роботу особи" чи містяться "неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про ті чи інші періоди роботу особи на підприємстві".

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Разом з тим, суд констатує, що перевірка достовірності виданих документів покладається саме на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для неврахування заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.

У постанові від 15 червня 2022 року у справі №383/102/14-а Верховний Суд вкотре наголосив, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Таким чином, на переконання суду, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії та не врахуванні відповідних сум заробітку.

У спірному випадку, зі змісту архівної довідки про заробітну плату від 29.07.2013 №П-4205-13 та від 31.07.2013 №П-43/05-13, виданих Державним архівом Тернопільської області, що у документах архівного фонду Тернопільська дирекція акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна" в особових рахунках працівників за 1988-1994 роки та за 1995-2001 року є відомості про заробітну плату позивача за вказані роки.

Отже, на переконання суду, відповідачем, на виконання Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2024, протиправно відмовлено позивачу у перерахунку пенсії з урахуванням поданих ним довідок від 29.07.2013 №П-42/05-13 та від 31.07.2013 №п-43/05-13 про заробітну плату в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна».

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В даному випадку суд вважає за необхідне, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України та з метою належного захисту прав позивача, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача здійснити з 02.05.2023 (дата звернення із заявою про перерахунок пенсії) перерахунок та виплату пенсії позивачу з врахуванням архівних довідок від 29.07.2013 №П-42/05-13 та від 31.07.2013 №п-43/05-13 та здійснити виплату із урахуванням виплачених сум.

Задоволення позовних вимог саме у такий спосіб буде гарантією того, що спір між сторонами остаточно буде вирішений.

При цьому суд звертає увагу представника позивача, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії з "08.11.2022 чи з 08.12.2022", як зазначено в прохальній частині позовної заяви є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.

Як визначено частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням архівних довідок від 29.07.2013 №П-42/05-13 та від 31.07.2013 №П-43/05-13 про заробітну плату в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна», з дати звернення із заявою про перерахунок пенсії з 02.05.2023, з врахуванням раніше виплачених сум.

З урахуванням вимог частини 1 статті 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 968,96 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з урахуванням архівних довідок про заробітну плату від 29.07.2013 №П-42/05-13 та від 31.07.2013 №п-43/05-13.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням архівних довідок від 29.07.2013 №П-42/05-13 та від 31.07.2013 №п-43/05-13 про заробітну плату в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна», з дати звернення із заявою про перерахунок пенсії з 02.05.2023, з врахуванням раніше виплачених сум.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 02 липня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

Головуючий суддя Осташ А.В.