Справа № 607/5471/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 607/5471/24 пров. № А/857/9619/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Гладкої С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року (суддя Ромазан В.В., м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №530574 від 21.02.2024. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21.02.2024 приблизно о 20 год. 50 хв. інспектор взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Маличок Р.З. в м.Тернополі по вул. Торговиця, 14 у дворі житлового будинку, де ОСОБА_1 знаходився біля запаркованого автомобіля та чекав на свою дружину та дітей приблизно о 22.15 год., на думку позивача, перевищуючи свої службові обов`язки стверджував, що ОСОБА_1 керував автомобілем марки «KIA Optima» без увімкнутих вогнів ближнього світла, без будь-яких законних підстав виніс спірну постанову. Докази про те, що зазначеним транспортним засобом керував ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні. У його дружини ОСОБА_2 працівники поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також поліс обов`язкового страхування не перевіряли. Підстав для зупинки означеного транспортного засобу у працівника поліції не було, тому, вважає, що така зупинка не відповідає вимогам Закону України «Про Національну поліцію». Як свідчать дані нагрудних камер працівників поліції автомобіль марки «KIA Optima» н.з. НОМЕР_1 , на думку позивача, був зупинений безпідставно, фари ближнього світла означеного автомобіля було увімкнено. Тому, позивач вважає, що дія працівників поліції була спрямована не на усунення та припинення майбутнього адміністративного правопорушення, а на спонукання дій до його вчинення та створення підстав для складання не законних постанов. Вважає, що такі дії працівників поліції свідчать про провокацію з боку відповідача стосовно вчинення адміністративного правопорушення. Відтак, позивач вважає, що оскільки вищевказаний автомобіль було зупинено працівником поліції з порушенням вимог ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», тому відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» сформульованої ЄСПЛ недопустимими є всі наступні докази, отримані внаслідок зупинки транспортного засобу, у тому числі винесення спірної постанови.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відеозаписом підтверджується факт неправомірності зупинки автомобіля, так як чітко видно, що фари ближнього світла ввімкнуті. Вказує, що відсутні докази того, що позивач керував автомобілем та не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 21.02.2024 о 20 год.50 хв. у місті Тернополі по вул. Торговиця, 32 керував транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу, при перевірці документів водій на законну вимогу не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги пункту 2.9 (в), 2.1 (а), 2.1 (ґ) ПДР України. До постанови додаються відео з нагрудних камер працівників поліції №472474, 472636, 475728 про які зазначено у ній, а також дані із реєстратора транспортного засобу №3626.

На підставі наведеного ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3, ч.1 ст.126 КУпАП із застосуванням ст.36 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачені ч.1 ст.121-3, ч.1 ст.126 КУпАП, а тому спірна постанова є законною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 14 Закону України Про дорожній рух (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюється ПДР.

В силу вимог пункту 2.1 (а), (ґ) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена карат») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджується інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі, даних оператором яких є моторне (транспортне) бюро України.

Згідно із п.2.4 (а) ПДР України, на вимогу поліцейського, водій зобов`язаний пред`явити документи, передбачені у пункті 2.1 зазначених Правил.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.9 (в) ПДР України, водію забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Відповідно до частини 1 статті 121-3 КУпАП, керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам.., тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ч.1 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена карта»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу у розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено попередньо, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про дорожній рух» №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Для підтвердження факту правопорушення вчиненого позивачем, відповідачем надано відео фіксацію з нагрудних камер працівників поліції №472474, 472636, а також дані із відеореєтратора.

Даними нагрудними камерами працівників поліції, а також реєстратора із службового автомобіля працівників поліції, про які зазначено у спірній постанові, підтверджується, 21.02.2024 ОСОБА_1 близько 20 год. 50 хв., у місті Тернополі по вул.Торговиця,32 керував транспортним засобом марки «Kia Optima» на якому був державний номерний знак НОМЕР_1 , який не належить означеному транспортному засобу, а також на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Із даних матеріалів також вбачається, що підставою для зупинки транспортного засобу, яким керував позивач було те, що у нього не горіло ближнє світло фар.

Також з відео чітко вбачається, що саме позивач керував транспортним засобом, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до даних із реєстраційної картки транспортного засобу, наданих відповідачем, державний номерний знак НОМЕР_1 належить транспортному засобу марки «BMW 535D» 2011 року випуску, сірого кольору, власником якого є ОСОБА_3 .

Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 6141, державна реєстрація транспортного засобу марки «KIA Optima», білого кольору, власником якого є ОСОБА_2 проведена 06.03.2024 та видано державний номерний знак НОМЕР_3 , який є відмінний державному номерному знаку, що був на ньому у момент даної події.

Апеляційний суд резюмує, що зазначеними доказами підтверджено факт порушення ОСОБА_1 пунктів 2.9 (в), 2.1 (а), 2.1 (ґ) ПДР України, оскільки останній 21.02.2024 о 20 год.50 хв. у місті Тернополі по вул. Торговиця, 32 керував транспортним засобом марки «Kia Optima» з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу, а також при перевірці документів водій на законну вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Оскаржувана постанова в повній мірі відповідає змісту ст. 283 КУпАП, оскільки у ній зазначені усі дані, як того вимагає наведене положення закону.

Слід також зазначити, що в силу вимог п.2 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу. Такими несправностями найчастіше можуть бути несправність освітлювальних приборів - фар, несезонна гума на колесах, або різна на одній вісі коліс під час експлуатації, пошкоджене лобове скло, що обмежує видимість проїжджої частини та елементів дороги, під час дощу несправність склоочисника, тощо. У даному випадку, підставою зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, були виявлені ознаки несправності зовнішніх світлових приладів, а саме у темну пору доби не горіло ближнє світло фар, а лише габаритні вогні, про що було повідомлено водію працівником поліції відразу після його зупинки. Таким чином, суд відхиляє твердження апелянта про те, що зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 працівником поліції була безпідставна та незаконна.

Апеляційний суд резюмує, що уповноваженою особою (поліцейським) здобуто достатньо фактичних даних на підтвердження допущення ОСОБА_1 порушень ПДР, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 121-3, ч.1 ст.126 КУпАП, належно проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 по суті та ухвалено законну постанову серії БАД №530574 від 21.02.2024.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року у справі №607/5471/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 02.07.24