Справа № 755/8509/24
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/8509/24 Суддя (судді) першої інстанції: Гаврилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Грибан І. О., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: не зазначено) у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,-

В С Т А Н О В И В :

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково, зобов`язати ОСОБА_1 внести заставу у визначеному судом розмірі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, з належними документами, що посвідчують право представників представляти їх інтереси, в судове засідання не з`явилися.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, та вірно встановлено судом першої інстанції 21 листопада 2023 року співробітниками Служби безпеки України виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав без документів, які б надавали йому право на проживання в Україні.

Зі слів затриманого встановлено, що він прибув до України у 2019 році перетнувши державний кордон поза пунктом пропуску, жодних дій для легалізації факту свого перебування на території України до моменту затримання не вживав.

21 листопада 2023 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України та відібрано розписку про ознайомлення зі змістом і отримання цього рішення.

Рішення про примусове видворення з України оскаржено до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області рішенням якого від 11 квітня 2024 року у справі відмовлено в задоволені позовних вимог. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням Ківерцівський районний суд Волинської області від 24 листопада 2023 року ухвалено затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на 6 (шість) місяців. Не погоджуючись з рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Восьмого апеляційного адміністративного суду, постановою якого від 27.12.2023 апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області, у співпраці з департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України та департаментом консульства служби МЗС України, в межах своєї компетенції, вжито вичерпних заходів щодо здійснення виконання рішення суду в частині ідентифікації та забезпечення передачі відповідача відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але фактично завершити цю процедуру наразі неможливо, що обумовлено обставинами які виникли унаслідок розпочатої росією війни проти України.

Враховуючи відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів необхідних для ідентифікації особи, позивач звернувся до суду з позовом про продовження строку затримання громадянина рф ОСОБА_1 на 6 місяців.

З огляду на неможливість ідентифікувати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , забезпечити примусове видворення чи реадмісію відповідача у строк до 21 травня 2024 року, відсутність родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також документів на повернення, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина рф ОСОБА_1 , про продовження строку затримання терміном на 6 (шість) місяців.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянств в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорам України.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами другою - чотирнадцятою цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України (частина п`ятнадцята статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Згідно визначення пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 2023 року співробітниками Служби безпеки України виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України, зі слів відповідача він прибув до України у 2019 році перетнувши державний кордон поза пунктом пропуску, жодних дій для легалізації факту свого перебування на території України до моменту затримання не вживав.

21 листопада 2023 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області затримано відповідача для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, у порядку ч. 2 ст. 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на 72 години та поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), в той же день, 21 листопада 2023 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України та відібрано розписку про ознайомлення зі змістом і отримання цього рішення, вищевказане рішення про примусове видворення з України оскаржено до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області рішенням якого від 11 квітня 2024 року у справі відмовлено в задоволені позовних вимог.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 23 листопада 2023 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулось до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до відповідача про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ строком на 6 (шість) місяців, 24 листопада 2023 року Ківерцівський районний суд Волинської області задовільнив адміністративний позов у справі та ухвалив затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на 6 (шість) місяців.

Не погоджуючись з рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Восьмого апеляційного адміністративного суду, постановою якого від 27.12.2023 апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення суду першої інстанціїзалишено без змін.

При цьому, строк затримання відповідача спливає 21 травня 2024 року.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, на момент розгляду справи у відповідача відсутні документи, які б давали йому право законно перебувати на території України. Відповідач не звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відсутність документів, що посвідчують особу відповідача, унеможливлюють застосування до нього інших, крім затримання заходів, передбачених частиною 1 статті 289 КАС України.

Статтею 30 Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно із частиною першою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Отже, норми чинного законодавства та, зокрема, конструкція частини першої статті 289 КАС свідчать, про виокремлення двох категорій іноземців або особі без громадянства, до яких можуть бути застосовані заходи примусового затримання: 1) іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, та стосовного якої існують обґрунтовані підстави вважати, що вона ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі; 2) іноземець або особа без громадянства, яка не має документа, що дає право на виїзд з України, та яка порушила законодавство України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (частина одинадцята статті 289 КАС).

Згідно з частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлено розділом VI Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» (затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150), пунктом 1 якого передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надіслано листа до Департаменту консульської служби МЗС України з повідомлення про затримання та поміщення до ПТПІ відповідача. 07 грудня 2023 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надіслано листа до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні відповідача, 11 жовтня 2023 року було отримано відповідь від Департаменту консульської служби МЗС України де зазначено, зокрема, наступне: «Через повномасштабну агресію рф проти нашої держави дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані. Діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена. Представлення інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється. Зазначене унеможливлює надання органами дипломатичної служби України сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни-агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень.» З огляду на зазначене вище, на даний час унеможливлене надання органами дипломатичної служби сприяння в ідентифікації та відповідному документуванні громадян Росії, відносно яких прийнято рішення про примусове повернення за межі України». 28 лютого 2024 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надіслано лист до Волинського ПТПІ з проханням надати відповідачу можливість заповнити анкету встановленого зразка для направлення до Посольства російської федерації в Польщі з метою документування іноземця сертифікатом на повернення до країни походження. 05 березня 2024 року до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов лист від Волинського ПТПІ, в якому зазначено, що відповідач відмовився від заповнення анкети з метою подальшого виготовлення сертифікату на повернення, листом від 08 березня 2024 року Волинським ПТПІ повідомлено ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про заплановане переведення відповідача до Миколаївського ПТПІ на виконання вимог листа ДСІОБГ ДМС України від 07 березня 2024 року, 02 квітня 2024 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надіслано лист до Миколаївського ПТПІ з проханням надати відповідачу можливість заповнити анкету встановленого зразка для направлення до Посольства російської федерації в Польщі з метою документування іноземця сертифікатом на повернення до країни походження. 05 березня 2024 року до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов лист від Миколаївського ПТПІ , в якому зазначено, що відповідач відмовився від заповнення заяви-анкети для виготовлення сертифікату на повернення в РФ.

Відповідно до п.п.11, 12, 18 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатніх правових підстав для продовження строку затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , про продовження строку затримання терміном на 6 (шість) місяців.

При цьому, виходячи із доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, апелянт посилається на неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи, зокрема, щодо можливості внесення застави.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з підстав визначених ст. 289 КАС України, визначив захід застосування судом до іноземця або особи без громадянства: затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, та продовження строку такого затримання (що є предметом розгляду даної справи).

Вказане беззаперечно є правом позивача за наявності відповідних на те підстав.

При цьому, в межах даної справи, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що вибір заходу визначених в частині першій статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється на розсуд центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Службою безпеки України про що й подається відповідна позовна заява до суду.

В даному випадку судом встановлено підстави для застосування саме такого заходу впливу який був визначений позивачем у позовній заяві, з огляду на що, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні зміни заходу застосованого судом.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відсутність документів, що посвідчують особу відповідача, унеможливлюють застосування до нього інших, крім затримання заходів, передбачених частиною 1 статті 289 КАС України.

Також, слід зауважити, що заявляючи про можливість застосування у даному випадку такого заходу впливу як застава, апелянт не надає відомостей про майновий стан та доказів можливості внесення такої застави.

Підсумовуючи наведене, оскільки у ході судового розгляду встановлено факт порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців з огляду на його незаконне перебування на території України, а також встановлено факт відсутності у відповідача документа, що дає право на виїзд з України, чого ним спростовано не було, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції, станом на момент апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, не спростовують.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст .ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя І. О. Грибан

(Повний текст постанови складено 02.07.2024)