Справа № 420/4938/24
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4938/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у відмові в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», зарахувавши при цьому до його трудового страхового (загального) стажу та пільгового (спеціального) стажу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу встановлена ІІ група інвалідності. У зв`язку з встановленням інвалідності, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії. Проте, останнім відмовлено позивачу в призначенні пенсії по інвалідності, оскільки заявник не набув стажу вислуги років.

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 19.02.2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

18.03.2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що Головним управлінням, за принципом екстериторіальності, розглянуто документи додані до заяви про призначення пенсії та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 12.02.2024 № 79 у зв`язку з тим, що Позивач на дату звернення не набув стажу роботи за вислугу років та стажу роботи на посаді прокурора.

На час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років, а саме 05.02.2024 року на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (у частині визначення права на пенсію за вислугу років прокурорів і слідчих зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років) ця норма права втратила чинність.

У зв`язку з тим що 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №16977/П1, на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульовуються правилами ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-УІІ, яким визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 25 років у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років у період з 1 жовтня 2020 року і пізніше.

Оскільки позивач не набув стажу роботи за вислугу років та стажу роботи на посадах прокурорів, право на призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 86 Закону України Про прокуратуру відсутнє.

Враховуючи вищенаведене, Головне управління не вбачає в своїх діях порушення чинного Пенсійного законодавства України і вважає, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані та безпідставні.

Ухвалою від 19.04.2024 року розгляд справи № 420/4938/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії вирішено проводити за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання. Підготовче засідання призначено на 14.05.2024 року. Зобов`язано ОСОБА_1 , Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області надати суду належним чином засвідчену копію заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії.

17.05.2024 року (вх.№ЕС/20098/24) від відповідача на виконання ухвали суду надано заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.

Позивачем на виконання ухвали надано заяву від 05.02.2024 року про призначення пенсії.

Ухвалою від 03.06.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.06.2024 року.

Від позивача та відповідача надійшли заяви про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відтак, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

Наказом прокуратури міста Києва №135 від 01.01.01.2012 року ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Прокуратури міста Києва.

Наказом Київської міської прокуратури №12/к від 11.09.2020 року ОСОБА_1 переведено до Київської міської прокуратури на посаду прокурора з 11.09.2020 року.

Наказом Київської міської прокуратури №125/к від 01.01.2024 року ОСОБА_1 звільнено з Київської міської прокуратури.

09.01.2019 року позивачу встановлена 2 група інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0915831 від 09.01.2019 року.

05.02.2024 року позивач звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про прокуратуру.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем для призначення пенсії, провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішенням №79 від 12.02.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії відповідно до Закону України від 14.10.2014 №1697 « Про прокуратуру».

Відповідно до вказаного рішення стаж вислуги років становить 12 років 0 місяців 1 день.

Стаж роботи на посадах прокурорів становить 12 років 0 місяців 1 день.

В якості підстави для відмови в призначенні пенсії зазначено, що заявник не набув стажу вислуги років та відсутні документи для реєстрації.

Крім того, у вказаному рішенні наявний додатковий коментар, відповідно до якого пенсійним органом зазначено, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 прізвище не відповідає паспортним даним.

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно Закону України «Про прокуратуру», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

15.07.2015р. набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (надалі - Закон №1697-VII), статтею 86 якого урегульовано порядок пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури.

Відповідно до п. 5 Перехідних положень Закону №1697-VII положення цього Закону, в тому числі статті 86 регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури.

Відповідно до ст. 15 Закону №1697-VII прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор України; 2) перший заступник Генерального прокурора України; 3) заступник Генерального прокурора України; 4) заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України; 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України; 7) прокурор Генеральної прокуратури України; 8) керівник регіональної прокуратури; 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури; 10) заступник керівника регіональної прокуратури; 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури; 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури; 13) прокурор регіональної прокуратури; 14) керівник місцевої прокуратури; 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури; 16) заступник керівника місцевої прокуратури; 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури; 18) заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури; 19) прокурор місцевої прокуратури.

Як передбачено частиною 9 статті 86 Закону № 1697-VІІ прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Частиною 6 статті 86 Закону № 1697-VІІ встановлено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів.

Відповідно до частини 2 статті 86 Закону № 1697-VІІ пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, на підставі аналізу наведених правових норм слід дійти висновку, що пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною 2 статті 86 Закону № 1697-VІІ, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, призначається виключно прокурорам, визнаними особами з інвалідністю І чи ІІ групи під час проходження служби у органах прокуратури.

При цьому, відповідно до частини 11 статті 86 Закону № 1697-VІІ прокурорам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їхнім вибором.

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивачем через веб-портал пенсійного органу подано заяву від 05.02.2024 року про призначення пенсії «за вислугу років» (а.с. 84).

Крім того, позивачем у позові зазначено та не заперечувалось, що останній звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії саме за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Відповідачем під час розгляду справи надано суду належним чином засвідчену заяву ОСОБА_1 від 05.02.204 року, відповідно до якої у графі «вид пенсії» зазначено «за вислугу років». При цьому позивач просить зобов`язати ГУ ПФУ в Київській області здійснити призначення пенсії по інвалідності.

Отже, враховуючи положення ч. 11 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», суд дійшов висновку, що позивачем не зазначено конкретно вид пенсії, який за вибором позивача повинен бути йому призначений, що свідчить про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки пенсійний орган не наділений повноваженнями щодо самостійного вибору виду пенсії для її призначення.

Крім того, судом під час розгляду справи встановлено невідповідність анкетних даних позивача, зазначених у довідці до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0915831 від 09.01.2019 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , в той час як відповідно до паспортних даних прізвище позивача ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Залізнична, 10, м. Фастів, Київська обл., 8500, Код ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.

.