Справа № 340/1164/24
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2024 року м. Дніпросправа № 340/1164/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.04.2024р. у справі №340/1164/24
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27.02.2024р. ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кардаш В.А., за допомогою засобів системи «Електронний суд» звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - ГУ ПФУ в Кіровоградській області) про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії /а.с. 1-2/.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.03.2024р. у справі №340/1164/24 позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви /а.с. 29/.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду від 04.03.2024р. представником позивача було усуненно недоліки /а.с. 31/, і ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.03.2024р. за вищезазначеним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №340/1164/24 та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження /а.с. 35/.

Позивач у адміністративному позові, з яким звернувся до суду, просив :

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 16.02.2024 року № 32 щодо відмови в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом зарахування до стажу періоди роботи з 01.01.1992р. по 15.10.1994р. з 20.10.1994р. по 15.01.1996р. та з 15.01.1996р. по 25.06.2003р., починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 28.01.2024 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.04.2024р. у справі №340/1164/24 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 16.02.2024 року № 32; зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 15.10.1994 з 20.10.1994 по 15.01.1996 та з 15.01.1996 по 25.06.2003; в іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто судові витрати оплати судового збору у розмірі 807,47 грн. (Суддя Казанчук Г.П.) /а.с. 84-87/.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, 19.04.2024р. подав за допомогою поштового зв`язку безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.04.2024р. у справі №340/1164/24 /а.с. 88-92/, яка зареєстрована судом апеляційної інстанції 25.04.2024р., з застосуванням системи автоматизованого розподілу справи між суддями Третього апеляційного адміністративного суду визначено колегію суддів, що розглядає справу у складі: головуючий (доповідач) - суддя Коршун А.О., судді Панченко О.М., Чередниченко В.Є. /а.с. 99/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.04.2024р. з метою забезпечення апеляційного розгляду апеляційної скарги ГУ ПФУ в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.04.2024р. у справі №340/1164/24 з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №340/1164/24 /а.с. 100/, які надійшли до суду апеляційної інстанції 09.05.2024р. /а.с. 102/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2024р. у справі №340/1164/24 відкрито апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою /а.с. 103/ та справу призначено до апеляційного розгляду у письмовому провадженні з 04.06.2024р. /а.с. 104/, про що судом апеляційної інстанції було повідомлено учасників справи у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та строки / а.с. 105, 106/.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та прийняте судом першої інстанції рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 09.02.2024р. із заявою до відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо призначення їй пенсії за віком.

Рішенням №32 від 16.02.2024р., яке прийнято ГУ ПФУ в Кіровоградській області, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки: «Пенсійний вік, визначений ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 роки.

Вік заявника 60 рік. Працює.

Страховий стаж особи становить 21 рік 11 місяців 23 дні

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

періоди роботи з 01.01.1992р. по 15.10.1994р., з 20.10.1994р. по 15.01.1996р., з 15.01.1996р. по 25.06.2003р., згідно трудової книжки ( НОМЕР_1 ) на території Республіки Узбекистан, оскільки для України Угода СНД припинила свою дію 19.06.2023р.

Право на призначення пенсії відповідно до ст.26 Закону, з урахуванням наявних документів, заявниця набуде після досягнення 65- річного віку, з 28.01.2029р.» /а.с. 7-8/.

І саме це рішення відповідача про відмову у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу позивача, обумовило звернення позивача до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права.

Спірні відносини, що виникли між сторонами у справі врегульовано положеннями Конституції України, нормами Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням вимог щодо дії цих законів у часі.

Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України, передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ч.1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення» , «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 1 ст.24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до записів трудової книжки позивача у періоди: з 25.08.1983р. по 15.10.1994р., з 20.10.1994р. по 15.01.1996р., з 15.01.1996р. по 25.06.2003р. працювала в Республіці Узбекистан.

Відмова пенсійного органу у зарахуванні вказаних вище періодів роботи позивача до її загального страхового стажу у рішенні від 16.02.2024 №32 обґрунтована виключно відсутністю на момент звернення за призначенням пенсії за віком двосторонніх угод/договорів в галузі пенсійного законодавства між Україною та Узбекистаном.

Отже, щодо підстав не зарахування пенсійним органом трудового стажу позивачки у спірні періоди у зв`язку з тим, що з 19.06.2023р. Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Статтею 5 Угоди встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Згідно до ч. 2 ст. 6 Угоди, для встановлення права на пенсію, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Разом з цим, в силу положень ч.2 ст.13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, позиція відповідача суперечить принципу верховенства права.

Прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022р. №1328 про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не може бути підставою для відмови у зарахуванні стажу, набутого особою, до ухвалення відповідних рішень.

Колегія суддів вважає, що право позивача на обрахунок стажу при призначенні пенсії, набутого на території в Республіці Узбекистан з 01.01.1992р. по 15.10.1994р., з 20.10.1994р. по 15.01.1996р., з 15.01.1996р. по 25.06.2003р., оскільки Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, припинила свою дію з 19.06.2023 року, але у період роботи позивача в Республіці Узбекистан вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач у спірних правовідносинах дійшов передчасного висновку про відмову позивачу у призначені пенсії за віком згідно наданих документів.

Таким чином, колегія суддів, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи, та приймаючи до уваги наведені норми чинного законодавства, яке регулює відносини, що виникли між сторонами у цій справі, вважає, що суд першої інстанції, зробив правильний висновок про те, що відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні стажу та призначені позивачу пенсії за віком, діяв не обґрунтовано, а тому суд першої інстанції прийняв законне рішення про визнання протиправним та скасування рішення №32 від 16.02.2024р. відповідача; про зарахування до загального страхового стажу періодів роботи та про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із врахуванням висновків суду в даній справі, а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Приймаючи до уваги вищевикладене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об`єктивно, повно та всебічно з`ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, та ухвалено законне рішення і оскільки апеляційним судом під час розгляду даної справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судового рішення , тому колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 08.04.2024р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заявника апеляційної скарги з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.04.2024р. у справі №340/1164/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Повний текст виготовлено та підписано - 02.07.2024р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова