Справа № 380/13570/24
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

01 липня 2024 рокусправа № 380/13570/24
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Гулкевич І.З. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, прокурора ОСОБА_2, третя особа Головне управління Національної поліції у Львівській області про встановлення відсутності компетенції здійснювати функції прокурора,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, прокурора ОСОБА_2 , третя особа Головне управління Національної поліції у Львівській області. Позивач просить суд:

встановити відсутність компетенції прокурора ОСОБА_2 здійснювати функції прокурора на посаді в.о. прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Львівської обласної прокуратури після спливу 3-х місячного строку покладення на неї, з 13 червня 2022 року наказом Львівської обласної прокуратури №522к тимчасового виконання обов`язків за вказаною вакантною посадою.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 06.05.2021 до ЄРДР №0000571 внесено відомості про скоєння окремими працівниками правоохоронних органів кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, яке згодом у кваліфікацію змінено на ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 372 КК України. 30.05.2024 за погодженням з в.о. прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Львівської обласної прокуратури ОСОБА_2 позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також застосовано інші заходи забезпечення кримінального провадження на підставі клопотань погоджених вказаною посадовою особою органів прокуратури у статусі "Виконуючого обов`язки... ", яка і до повідомлення позивачу про підозру зверталась до суду з клопотаннями як "В.о. " від імені органу Львівської обласної прокуратури. Оскільки мало місце повідомлення поліцейському про підозру, то вказана обставина слугувала винесенню 31.05.2024 ГУНП у Львівській області наказу № 2081 "Про призначення службового розслідування", утворення дисциплінарної комісії та відсторонення позивача від посади, за наслідком проведення якого складено відповідний висновок, яким констатовано те, що позивач підлягатиме дисциплінарній відповідальності виключно з підстав передбачених п. 10 ч.1 ст. 21 Статуту (у випадку набрання законної сили обвинувальним вироком суду). Отже на підставі процесуальних дій/рішень суб`єкта владних повноважень в особі прокурора ОСОБА_2 позивач піддавався, як заходам дисциплінарного, так і кримінального переслідування, обмеженням конституційних прав. У декларації поданої до НАЗК декларантом ОСОБА_2 , станом на березень 2024 зазначено місце праці: Галицька окружна прокуратура Львівської області. З огляду на лист-відповідь Львівської обласної прокуратури від 07.06.2024, а також приписи ст. ст. 3, 30 Закону України "Про Державну службу", строк виконання обов`язків за вакантною посадою в.о. прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Львівської обласної прокуратури прокурором окружної прокуратури ОСОБА_2 сплив ще 10.09.2022, оскільки жодні накази про продовження строку тимчасового (виконання) обов`язків за вказаною посадою на неї не покладалось. Прокурор ОСОБА_2. за основною посадою є прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області, де і отримувала заробітну платню, (грошове забезпечення), яка не поширює свою юрисдикцію та процесуальне керівництво на діяльність слідчих ТУ ДБР та відповідно на "місце" здійснення ними досудового розслідуваних кримінальних правопорушень та проступків.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, суддя приходить до висновку, що вказаний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства виходячи з наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Проте юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (п.2 ч.2 ст.19 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Позивач в позові зазначив, що 30.05.2024 за погодженням з в.о. прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Львівської обласної прокуратури ОСОБА_2 позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також застосовано інші заходи забезпечення кримінального провадження на підставі клопотань погоджених вказаною посадовою особою. Yа підставі процесуальних дій/рішень суб`єкта владних повноважень в особі прокурора ОСОБА_2 позивач піддавався, як заходам дисциплінарного, так і кримінального переслідування, обмеженням конституційних прав/

Тобто спір в даній справі виник, зокрема у зв`язку з протиправними , на переконання позивача, діями прокурора ОСОБА_2 вчиненими у межах кримінального провадження, відтак перевірка правомірності таких діянь з огляду на положення п.2 ч.2 ст.19 КАС України знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 р. № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

З`ясування судом адміністративної юрисдикції законності процесуальних дій у кримінальному провадженні може негативно позначитись на перебігу і результатах кримінального провадження з точки зору виконання його основних завдань. Установлення правомірності / протиправності процесуальної дії в порядку адміністративного судочинства означатиме констатацію юридичного факту, який безпосередньо впливає на оцінку доказів, за межами встановленої кримінальним процесуальним законом процедури з порушенням закріпленої у ст.22 КПК України засади змагальності. Адже наведена засада вимагає надання іншим учасникам процесу можливості під час судового розгляду кримінального провадження взяти участь у дослідженні доказів, висловити свої позиції й аргументи щодо їх оцінки, які були б сприйняті судом і одержали відповідь при прийнятті рішення із цих питань.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 р. у справі № 802/1335/17-а, від 13.11.2019 р. у справі № 420/516/19, від 26.02.2020 р. у справі № 520/1820/19 та від 02.02.2022 р. у справі № 826/15154/17.

Згідно з ч.1 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на всій території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до визначення, закріпленого в п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому КПК України порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК України спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, що належить до загальних засад кримінального провадження, згідно з ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, процесуальні рішення, дії та бездіяльність заявленого відповідача, зокрема, можуть бути оскаржені у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки позивачі звернулися до адміністративного суду щодо виконання відповідачами владних процесуальних функцій, а не владно-управлінських. Захист такого права з огляду на наведені вище положення КАС України не може відбуватися в порядку адміністративного судочинства.

Тому наявні підстави відмовити у відкритті провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Відтак судовий збір, сплачений позивачем відповідно до квитанції №6234-АВ5S-S8BE від 22.06.2024 в сумі 1211,20 грн підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 241, 248, 256, 293, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, прокурора ОСОБА_2, третя особа Головне управління Національної поліції у Львівській області про встановлення відсутності компетенції здійснювати функції прокурора.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету сплачений судовий збір сумі 1211,20 грн згідно квитанції №6234-АВ5S-S8BE від 22.06.2024.

Копію ухвали направити позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна