Справа № 260/511/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/511/24 пров. № А/857/8733/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року (головуючий суддя Маєцька Н.Д., м.Ужгород) у справі №260/511/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

05.10.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 71 від 15.01.2024 про відмову в зарахуванні ОСОБА_1 до трудового стажу наступні періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.07.1984: на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу першого розряду вагонного цеху пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львівської залізної дороги з 07.07.1984 по 16.10.1985; на посаді слюсаря по ремонту вагонів другого розряду бригади по поточному утриманню вагонів пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львовской ордена Трудового Червоного прапора залізної дороги з 29.01.1988 по 20.06.1988; на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу третього розряду пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львовской ордена Трудового Червоного прапора залізної дороги з 21.06.1988 по 15.07.2004; на посаді оглядача-ремонтника вагонів четвертого розряду пункту перестановки вагонів Есень Вагонного депо Ужгород з 16.07.2004 по 19.11.2008; на посаді оглядача-ремонтника вагонів п`ятого розряду пункту технічного обслуговування вагонів Батьово по переводу з ВП «Вагонне депо Ужгород» з 11.11.2017 по 09.10.2023; на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 5 розряду пункту технічного обслуговування для підготовки вантажних вагонів до перевезень Батьово з 10.10.2023 по 07.01.2024 та в призначенні пільгової пенсії згідно п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу наступні періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.07.1984: на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу першого розряду вагонного цеху пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львівської залізної дороги з 07.07.1984 по 16.10.1985; на посаді слюсаря по ремонту вагонів другого розряду бригади по поточному утриманню вагонів пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львовской ордена Трудового Червоного прапора залізної дороги з 29.01.1988 по 20.06.1988; на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу третього розряду пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львовской ордена Трудового Червоного прапора залізної дороги з 21.06.1988 по 15.07.2004; на посаді оглядача-ремонтника вагонів четвертого розряду пункту перестановки вагонів Есень Вагонного депо Ужгород з 16.07.2004 по 19.11.2008; на посаді оглядача-ремонтника вагонів п`ятого розряду пункту технічного обслуговування вагонів Батьово по переводу з ВП «Вагонне депо Ужгород» з 11.11.2017 по 09.10.2023 року; на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 5 розряду пункту технічного обслуговування для підготовки вантажних вагонів до перевезень Батьово з 10.10.2023 по 07.01.2024 року та призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , пільгову пенсію згідно п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як робітнику локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснювали організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років за «Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12 жовтня 1992 року «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» з дати його звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, тобто з 09.01.2024 року».

Позов обґрунтовує тим, що 10.10.2023 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії, однак отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 71 від 17.10.2023 року про відмову в призначенні пенсії згідно п. «а» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки замість необхідних 12 років 6 місяців спеціального стажу позивач має лише 8 років 11 місяців 22 дні та на дату звернення позивач працював на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років. В подальшому, позивач повторно звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, однак знову отримав рішення про відмову в призначенні пенсії № 71 від 15.01.2024 року, згідно якого до спеціального стажу не зараховано період роботи відповідно до архівної довідки № Б-854 від 09.10.2023 року, оскільки посада слюсаря по ремонту рухомого складу першого розряду пункту перестановки вагонів та слюсаря по ремонту теліжок, відсутня в постанові Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992 року. Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року адміністративним позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №71 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу за вислугу років наступні періоди роботи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.07.1984 року: на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу першого розряду вагонного цеху пункту перестановки вагонів Есень з 07.07.1984 року по 16.10.1985 року; на посаді слюсаря по ремонту вагонів другого розряду бригади по поточному утриманню вагонів пункту перестановки вагонів Есень з 29.01.1988 року по 20.06.1988 року; на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу третього розряду пункту перестановки вагонів Есень з 21.06.1988 року по 15.07.2004 року; на посаді оглядача-ремонтника вагонів четвертого розряду пункту перестановки вагонів Есень з 16.07.2004 року по 19.11.2008 року; на посаді оглядача-ремонтника вагонів п`ятого розряду пункту технічного обслуговування вагонів Батьово з 11.11.2017 року по 09.10.2023 року; на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 5 розряду пункту технічного обслуговування для підготовки вантажних вагонів до перевезень Батьово з 10.10.2023 року по 07.01.2024 року, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2024 року про призначення пенсії за вислугу років згідно п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з врахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що за результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів було прийнято рішення від 15.01.2024 року № 71 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років. За доданими документами до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не зараховано періоди роботи згідно архівної довідки від 09.10.2023 року № Б-854, оскільки посада слюсар по ремонту рухомого складу першого розряду пункту перестановки вагонів та слюсар по ремонту теліжок, відсутня в постанові Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583. Також, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визнання правонаступників пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для визначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 року за № 1231/13105. Таким чином, страховий стаж позивача становить - 39 років 0 місяці 22 дні, стаж за вислугу років становить - 8 років 11 місяців 22 дні. Крім цього, апелянт зазначає, що відповідно до статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію, а на час звернення до Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років позивач працював. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

10 жовтня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії № 71 від 17 жовтня 2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, а також у зв`язку з тим, що на дату звернення 10.10.2023 року заявник працює на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років, згідно статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

09 січня 2024 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії № 71 від 15 січня 2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Разом з тим, у вказаному рішення вбачається технічна помилка щодо дати його прийняття. Так, відповідачем у відзиві зазначено, що рішення про відмову у призначенні пенсії було прийнято 15 січня 2024 року.

Відповідно до зазначеного рішення встановлено, що страховий стаж позивача становить 39 років 0 місяців 22 дні. Стаж за вислугу років становить 8 років 11 місяців 22 дні. Пунктом 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право на пенсію за вислугу років, зокрема робітникам локомотивних бригад за умови, якщо вони на день набуття чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VII, тобто станом на 11 жовтня 2017 року, мають вислугу років, необхідну для призначення такої пенсії. Відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені, за Списком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583, чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажу роботи станом на 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. Статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. За доданими документами до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не зараховано періоди роботи згідно архівної довідки від 09.10.2023 року № Б-854, оскільки посада «слюсар по ремонту рухомого складу першого розряду пункту перестановки вагонів та слюсар по ремонту теліжок» відсутня в постанові Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583. У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визнання правонаступників пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для визначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 року за № 1231/13105. З огляду на вищезазначене, прийнято рішення в призначенні пенсії за вислугу років відмовити, оскільки відсутній необхідний пільговий стаж роботи.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 71 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та зобов`язання зарахувати до стажу за вислугу років періоди роботи з 07.07.1984 по 16.10.1985, з 29.01.1988 по 20.06.1988, з 21.06.1988 по 15.07.2004, з 16.07.2004 по 19.11.2008, з 11.11.2017 по 09.10.2023, з 10.10.2023 по 07.01.2024.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (Інструкція №162).

Згідно з пунктами 2.2., 2.3. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу. Записи виконуються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (Порядок №637).

Згідно з пунктами 1-2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Приписами пункту 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 06.07.1984 року, довідки пільгового трудового стажу від 10.10.2023 року № 582 та архівної довідки про підтвердження стажу роботи від 09.10.2023 року № Б-854, вбачається наступна інформація про працю позивача у спірні періоди: з 07.07.1984 по 16.10.1985 позивач працював слюсарем по ремонту рухомого складу першого розряду вагонного цеху пункту перестановки вагонів Есень (21.01.1985 позивачу присвоєно другий розряд слюсаря); з 29.01.1988 по 20.06.1988 позивач працював слюсарем по ремонту вагонів другого розряду бригади по поточному утриманню вагонів пункту перестановки вагонів Есень; з 21.06.1988 по 15.07.2004 позивач працював слюсарем по ремонту рухомого складу третього розряду пункту перестановки вагонів Есень (13.11.1989 позивачу присвоєно четвертий розряд слюсаря). Наказом начальника Львівської залізниці від 19.02.1999 підприємство реорганізовано в Вагонне депо Ужгород; з 16.07.2004 по 19.11.2008 позивач переведений оглядачем-ремонтником вагонів четвертого розряду пункту перестановки вагонів Есень (04.12.2007 позивачу присвоєно п`ятий розряд слюсаря); з 20.11.2008 позивач переведений оглядачем-ремонтником вагонів п`ятого розряду пункту технічного обслуговування вагонів Батьово; з 01.04.2013 по 09.10.2023 позивач працював оглядачем-ремонтником вагонів п`ятого розряду пункту технічного обслуговування вагонів Батьово по переводу з ВП «Вагонне депо Ужгород»; з 10.10.2023 по 07.01.2024 позивач працював слюсарем з ремонту рухомого складу 5 розряду пункту технічного обслуговування для підготовки вантажних вагонів до перевезень Батьово.

З оскаржуваного рішення вбачається, що пенсійним органом до стажу за вислугу років, що надає позивачу право на призначення пенсії, відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зараховано не всі зазначені вище періоди роботи позивача.

Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», передбачає такі посади: Оглядач вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; Слюсар по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; Оглядач-ремонтник вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу.

Згідно із роз`ясненням Міністерства соціального забезпечення України від 18.11.1992 № 25 «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники.

Отже, професії оглядач вагонів магістральних залізниць, слюсар по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, оглядач-ремонтник вагонів магістральних залізниць, відносяться до професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, за якими в тому числі працював позивач та мають бути включені до його стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугою років, передбаченої ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, апеляційний суд звертає увагу на те, що періоди роботи позивача з 07.07.1984 по 16.10.1985, з 29.01.1988 по 20.06.1988, з 21.06.1988 по 15.07.2004, з 16.07.2004 по 19.11.2008, з 01.04.2013 по 09.10.2023, з 10.10.2023 по 07.01.2024, та їх пільговий характер підтверджені трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 від 06.07.1984 року, довідкою пільгового трудового стажу від 10.10.2023 року № 582 та архівною довідкою про підтвердження стажу роботи від 09.10.2023 року № Б-854.

Апеляційний суд зазначає, що відповідачем не було надано оцінку зазначеним документам. Відповідач, зарахувавши до пільгового стажу 8 років 11 місяців 22 дні, не зазначив які саме періоди роботи було ним зараховано та всі які не було зараховано, а тому відповідні періоди роботи мають бути зараховані до пільгового стажу позивача повністю. Разом з тим, з оскаржуваного рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та з наданого відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач керувався пунктом 2-1 та абзацом другим пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та вважає, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» на 11.10.2017 року мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (Закон №213-VIII) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції за якою право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

04.06.2019 року Конституційним Судом України було ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (Закон №2148-VIII, набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV.

Згідно з пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту 16 Закону розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відмова пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII обґрунтована посиланням на пункти 2-1 та 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, а саме відсутністю необхідного станом на 11.10.2017 спеціального стажу роботи 12 років і 6 місяців.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11 жовтня 2017 року.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

У Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що "положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності" (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018).

Юридична визначеність є ключовою у питанні розуміння верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття «легітимні очікування») (Доповідь «Верховенство права», схвалена Європейською Комісією «За демократію через право» (Венеційською Комісією) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року).

Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Відтак, колегія суддів вважає, що, обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Правовий висновок з даного питання було зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 240/24/21, який підлягає обов`язковому врахуванню судом при розгляді даної справи.

За такого правового регулювання та встановлених обставин, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №240/24/21, колегія суддів приходить до висновку, що за умови досягнення позивачем 55 років, наявності страхового стажу 30 років та спеціального стажу 12 років 6 місяців саме на момент звернення позивача з заявою, останній має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 71 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та зобов`язання зарахувати до стажу за вислугу років періоди роботи з 07.07.1984 по 16.10.1985, з 29.01.1988 по 20.06.1988, з 21.06.1988 по 15.07.2004, з 16.07.2004 по 19.11.2008, з 11.11.2017 по 09.10.2023, з 10.10.2023 по 07.01.2024.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі № 260/511/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний