Справа № 120/18162/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 липня 2024 р. Справа № 120/18162/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернувся її представник до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації та з 04 травня 2018 року перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 .

24 червня 2021 року позивачці видано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , термін дії якої до 24 червня 2022 року.

У зв`язку із закінченням строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні позивачка звернулася до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою, у якій просила продовжити строк дії посвідки на тимчасове проживання.

Проте листом від 03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті документів на обмін посвідки на тимчасове проживання з посиланням на положення постанови Кабінету міністрів України № 232 від 01 листопада 2022 року «Деякі питання надання Державною міграційною службою України адміністративних послуг в умовах воєнного стану» та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322.

Представник позивачки з таким рішенням міграційного органу не погоджується, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом з вимогою визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 27 вересня 2023 року про відмову у прийнятті документів на обмін посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 , а також зобов`язати відповідача прийняти заяву з долученими до неї документами на оформлення посвідки на тимчасове проживання.

Ухвалою від 01 грудня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20 грудня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 24 червня 2021 року Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області видало ОСОБА_1 посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 терміном дії до 24 червня 2022 року. Водночас позивачка у встановлений законодавством термін до закінчення строку дії посвідки з будь-якими заявами щодо легалізації на території України до відповідача не зверталася. Лише 27 вересня 2023 року на адресу Управління Державної міграційної служби надійшло звернення ОСОБА_1 , у якому просила обміняти посвідку на тимчасове проживання в Україні.

При цьому 01 листопада 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1232 "Деякі питання надання Державною міграційною службою України адміністративних послуг в умовах воєнного стану" (набрала законної сили 09 листопада 2022 року), відповідно до якої встановлено особливості надання територіальними органами та підрозділами ДМС адміністративних послуг громадянам Російської Федерації у період дії воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування.

Як стверджує представник відповідача, відповідно до приписів згадуваної постанови строк звернення за обміном посвідки на тимчасове проживання тривав з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності цією постановою, тобто до 09 грудня 2022 року. Водночас позивачка не зверталася із будь-якими заявами в цей період щодо обміну її посвідки.

Окремо представник відповідача вказав на те, що лист Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 03 жовтня 2023 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні приписів Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведених обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

24 січня 2024 року представником позивачки подано до суду додаткові пояснення, у яких наведені додаткові аргументи щодо задоволення позовних вимог.

02 лютого 2024 року представником відповідача в порядку статті 164 Кодексу адміністративного судочинства України подано письмові заперечення, у яких наполягає на відмові в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

04 травня 2018 року між громадянином України ОСОБА_2 та громадянкою російської федерації ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , що видане Солом`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 04 травня 2018 року.

24 червня 2021 року ОСОБА_1 видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , строк дії якої до 24 червня 2022 року.

27 вересня 2023 року позивачка звернулася до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою, у якій просила обміняти посвідку на тимчасове проживання.

Листом відповідача від 03 жовтня 2023 року вих. № Ш-142/6/0501-23/0501.5/297-23 заявницю повідомлено про те, що 01 листопада 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1232 "Деякі питання надання Державною міграційною службою України адміністративних послуг в умовах воєнного стану", якою визначено особливості надання територіальними органами та підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування. Так, передбачено, що:

- розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення посвідок на постійне проживання, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором;

- у разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення посвідок на постійне проживання, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Водночас згідно з абзацом 3 пункту 2 згадуваної вище постанови вказані обмеження не поширюються зокрема на осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із возз`єднанням сім`ї з громадянами України.

При цьому пунктом 19 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322, передбачено, що у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж протягом останнього дня строку її дії.

На підставі зазначеного Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті документів на обмін посвідки на тимчасове проживання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Згідно зі статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України (частина 14 статті 4 Закону № 3773-VI).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Згідно з абзацом 6 частини 1 статті 15 Закону № 3773-VI в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, здійснюється за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Отже, Закон № 3773-VI передбачає право для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України з метою возз`єднання сім`ї за наявності укладеного шлюбу з громадянином/громадянкою України та посвідки на тимчасове проживання.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства у випадку, визначеному частиною 15 статті 4 Закону № 3773-VI (возз`єднання сім`ї з громадянами України), становить один рік (пункт 5 частини 1 статті 5-1 Закону № 3773-VI).

Водночас у зв`язку з веденням на території України воєнного стану 01 листопада 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1232 "Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану" (надалі Постанова № 1232), якою врегульовано питання надання ДМС адміністративних послуг громадянам Російської Федерації в умовах воєнного стану.

Відповідно до пункту 1 цієї Постанови (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/ територіальними підрозділами ДМС адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей:

розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором;

у разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Водночас зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються зокрема на осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, передбачені частинами четвертою, чотирнадцятою, п`ятнадцятою статті 4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, або інші передбачені цією статтею підстави за умови підтримки їх заяв про оформлення посвідки на тимчасове проживання письмовим клопотанням центрального органу виконавчої влади, до повноваження якого належить сфера діяльності таких осіб (абзац 3 пункту 2 Постанови № 1232).

Згідно з частиною 14 статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що 03 липня 2020 року позивачка отримала посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 терміном дії до 02 липня 2021 року, а 24 червня 2021 року ОСОБА_1 видано іншу посвідку з терміном дії до 24 червня 2022 року.

27 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою, у якій просила обміняти посвідку на тимчасове проживання в Україні.

При цьому, як слідує із поданих представником відповідача документів, у міграційного органу на час подання позивачкою заяви про обмін посвідки були наявні такі документи: заява-анкета № 105096631 від 17 червня 2021 року; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 ; паспорт громадянина України ОСОБА_2 ; довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 від 18 липня 2019 року № 2730; посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_3 від 03 липня 2020 року; паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_5 .

Із згадуваного вище свідоцтва про шлюб слідує, що такий між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено ще 04 травня 2018 року.

Таким чином, оскільки позивачка уклала шлюб з громадянином України та прибула до України з метою возз`єднання сім`ї, отримавши посвідку на тимчасове проживання, тому в силу приписів частини чотирнадцятої статті 4 Закону № 3773-VI до ОСОБА_1 не можуть бути застосовані обмеження, передбачені пунктом 1 Постанови № 1232.

Відтак посилання у листі від 03 жовтня 2023 року на неможливість прийняття поданої позивачкою заяви про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні з посиланням на приписи Постанови № 1232 є безпідставними.

Водночас механізм оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання визначено Порядком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322 (далі Порядок № 322).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 322 посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Підпунктом 1 пункту 3 Порядку № 322 встановлено, що посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Згідно з підпунктом 3 пункту 7 Порядку № 322 у разі закінчення строку дії посвідки здійснюється її обмін.

У разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж протягом останнього дня строку її дії. Якщо до закінчення строку дії посвідки лишилося менш як 15 робочих днів, подання документів для її обміну здійснюється лише до територіального органу/територіального підрозділу ДМС. При цьому територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС здійснюється в установленому законодавством порядку продовження строку тимчасового проживання іноземця або особи без громадянства на період, необхідний для розгляду такої заяви. Посвідка, що підлягає обміну, після приймання документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки (пункт 19 Порядку № 322).

Із системного аналізу наведених вище норм слідує, що після закінчення строку дії посвідка на тимчасове проживання в Україні підлягає обміну, для чого іноземцю необхідно подати до територіального органу ДМС відповідну заяву та документи у строк не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки.

Пунктом 21 Порядку № 322 передбачено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Відтак підставою для відмови у прийнятті документів може бути або подання заявником документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства.

Так, суд установив, що у листі відповідача, яким позивачці відмовлено в прийнятті поданої заяви про обмін посвідки на тимчасове проживання, міститься посилання на пункт 19 Порядку № 322, яким визначено строк для подання документів щодо обміну посвідки на тимчасове проживання.

Водночас суд зауважує, що Порядком № 322 не передбачено підстав для відмови у прийнятті поданих документів для обміну посвідки на тимчасове проживання на підставі пункту 19 Порядку № 322.

До таких висновків дійшов з огляду на те, що в силу приписів підпункту 6 пункту 61 Порядку № 322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки.

Відтак у разі отримання від іноземця заяви з відповідними документами з порушенням строку, визначеного пунктом 19 Порядку № 322, орган міграційної служби все ж розглядає документи заявника по суті, проте не відмовляє у прийнятті документів до розгляду.

Крім того, пунктом 39 Порядку № 322 передбачено, що для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) дійсний паспортний документ іноземця (або паспортні документи - у разі, коли іноземець має одночасно громадянство (підданство) кількох держав (множинне громадянство) або документ, що посвідчує особу без громадянства; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3 і 4 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником); 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати; 7) документ, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, з даними про реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі наявності).

Відповідно до пунктів 40, 41, 42, 45 Порядку № 322 у разі коли обмін посвідки здійснюється у зв`язку із закінченням строку її дії, додатково подаються документи, зазначені у пункті 33 цього Порядку.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 35 і 36 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Аналіз наведених вище приписів Порядку № 322 свідчить про те, що після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця керівник територіального органу міграційного органу має прийняти рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Так, відповідачем не заперечується той факт, що до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області надійшла заява позивачки щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання на території України. При цьому відомостей щодо невідповідності долучених до заяви документів матеріали справи не містять.

Водночас, як встановлено судом, Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області не розглянуто по суті подану заяву про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні та безпідставно відмовлено у прийнятті таких документів з посиланнями як на приписи Постанови № 1232, так і приписи Порядку № 322.

За таких обставин, на переконання суду, Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області протиправно відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті документів на обмін посвідки на тимчасове проживання, чим допущено протиправні дії.

Водночас відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 03 жовтня 2023 року, адже органом міграційної служби відмовлено у прийнятті документів листом вих. № Ш-142/6/0501-23/0501.5/297-23, який не є рішенням в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у прийнятті поданих позивачкою документів, тому Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області слід зобов`язати прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про обмін посвідки на тимчасове проживання на території України.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивачки, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачкою при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується квитанцією від 01 грудня 2023 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з огляду на те, що позивачкою при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, а тому на користь позивачки слід стягнути 536,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивачка звернулася до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 1073,60 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови в прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні від 27 вересня 2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 )

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21000, м. Вінниця, вул. Театральна, буд. 10; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 37836770)

Рішення суду в повному обсязі складено 03.07.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович