Справа № 480/5321/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 р. Справа № 480/5321/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 19.03.24 року по справі № 480/5321/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки термін перебування на службі в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України з 14.02.2003 рік по 11.07.2007 рік;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області зарахувати ОСОБА_2 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки термін перебування на службі в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України з 14.02.2003 по 11.07.2007 роки, та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення в частині надбавки за стаж роботи в поліції починаючи з 07.11.2015 року, з врахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Національної поліції в Сумській області протиправно не зараховано позивачу до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки термін перебування на службі в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України з 14.02.2003 по 11.07.2007, оскільки вказана служба має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького та рядового складу, а отже підлягає зарахуванню до вислуги років в поліції на підставі статті 78 Закону України "Про Національну поліцію".

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 року у справі № 480/5321/23 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки термін перебування на службі в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України з 14.02.2003 по 11.07.2007.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки термін перебування на службі в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України з 14.02.2003 по 11.07.2007 роки, та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення в частині надбавки за стаж роботи в поліції, починаючи з 07.11.2015 року, з врахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області суму судового збору в розмірі 1073,60 грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Сумській області, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 року у справі № 480/5321/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивачу наказом ГУНП в Сумській області від 04.05.2023 № 187 о/с з 01.04.2023 відповідно до пункту 2 статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", встановлений стаж служби в поліції для надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, що становить на 01.04.2023 - 18 років 03 місяці 16 днів.

Відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", період проходження служби ОСОБА_2 в органах Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (МНС України), а саме з 14.02.2003 по 11.07.2007 не зараховується до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової відпустки.

Обчислення стажу служби в поліції чітко врегульовано статтею 78 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон) частиною 1 якої визначено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. Виключний перелік посад (періодів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції визначений частиною 2 вказаної статті Закону.

Пунктом 3 розділу II Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, до вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені частиною 2 статті 78 Закону.

Частиною 4 статті 78 Закону встановлено, що порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України. На даний час відповідного порядку не розроблено.

При цьому, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 520/903/19, делегування частиною 4 статті 78 Закону Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною 4 статті 78 Закону.

Таким чином відповідач вважає, що наказ ГУНП в Сумській області від 04.05.2023 № 187 о/с виданий без порушень, відповідно до вимог чинного законодавства України та підстави щодо перерахунку позивачу стужу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", відсутні.

Крім того, Головне управління Національної поліції в Сумській області не погоджується з витратами на правову допомогу, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та завищеними.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу з 14.02.2003 по 01.06.2006 на посаді пожежного 1-ї самостійної державної пожежної частини м.Суми, Ковпаківський район Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Сумській області; - з 01.06.2006 по 11.07.2007 - старший пожежний 5-ї підпорядкованої державної пожежної частини м. Суми, Зарічний район Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Сумській області;

З 11.07.2007 - звільнений зі служби Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (МНС України) за п. 63 "ж" (за власним бажанням). Наказ ГУ МНС України в Сумській області від 11.07.2007 року, №200 о/с.

Наказом від 08.02.2008 №24 о/с позивача прийнято на службу в органи внутрішніх справ та призначено дільничим інспектором міліції (за рахунок посади старшого дільничого інспектора) сектора дільничих інспекторів міліції Зарічного відділу міліції Сумського відділу, встановивши іспитовий строк 6 місяців.

Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 07.11.2015 №12 о/с позивача, що прибув з Міністерства Внутрішніх справ, в порядку пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію", який мав спеціальне звання капітан міліції, заступником командира взводу Сумського відділу поліції (м.Суми), присвоївши йому спеціальне звання капітан поліції.

Позивач через адвоката звернувся з адвокатським запитом, в якому просив зарахувати йому до стажу, що дає право встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додатков відпустки термін перебування на службі в органах Міністерства надзвичайні ситуацій України з 14.02.2003 по 11.07.2007 та провести перерахунок і випла грошового забезпечення в частині надбавки за стаж роботи в поліції, починаючи з 12.07.2007 року з врахуванням раніше виплачених сум.

Листом від 23 травня 2023 року №12/Б-30 Головне управління Національної поліції в Сумській області в особі Управління кадрового забезпечення відмовило в зарахуванні періоду служби в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, оскільки вичерпний перелік видів служби, що зараховується до стажу служби в поліції встановлено частиною другою статті 78 Закону України "Про Національну поліцію України". Також відповідач послався на постанову Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №520/903/19, якою встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені ч.4 ст. 78 Закону.

Також відповідач послався на постанову Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №520/903/19, якою встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені ч.4 ст. 78 Закону. (а.с.10-11)

Вважаючи дії відповідача з приводу обчислення стажу служби в поліції неправомірними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач у період з 14.02.2003 по 11.07.2007 проходив службу у територіальному органі служби цивільного захисту, який входив у систему цивільної оборони, відповідно до Закону України від 03.02.1993 № 2974-XII "Про Цивільну оборону України" (втратив чинність 01.07.2013), тому враховуючи вищевказане, на нього поширюється дія п. 2 ч. 2 ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію", згідно якого військова служба в Цивільній обороні України зараховується до стажу служби в поліції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. 2 ст. 78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Отже, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а також служба в самій поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду.

За приписами частини першої статті 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 101 КЦЗ України).

Кодекс цивільного захисту України регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності (стаття 1 Кодексу цивільного захисту України).

Відповідно до статті 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період. Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України. На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом. Час проходження особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту зараховується до їхнього страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

З матеріалів справи встановлено, а саме з послужного списку позивача, що останній проходив службу в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України відповідно до Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 629 (яке було чинним на момент проходження служби позивачем в органах МНС України).

Згідно з даним Положенням, звільнення із служби осіб рядового і начальницького складу проводиться у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку перебування в запасі, встановленого Законом України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" і за станом здоров`я придатні до військової служби та у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку перебування в запасі, встановленого Законом України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", або визнані військово - лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби, з виключенням з військового обліку.

Відповідно до п. 56 постанови №629 особи рядового і начальницького складу можуть бути направлені для подальшого проходження служби з виключенням з кадрів МНС до військових формувань і правоохоронних органів. А тому служба позивача передбачає спеціальний порядок її проходження та звільнення з неї.

Крім цього, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб державної пожежної охорони та служби цивільного захисту та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Колегія суддів зазначає, що період роботи позивача в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України є військовою службою в органах цивільного захисту, а тому має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, та повинна зараховуватися до служби в органах внутрішніх справ, а в подальшому до стажу служби в поліції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач у період з 14.02.2003 по 11.07.2007 служив у територіальному органі служби цивільного захисту, який входив у систему цивільної оборони, відповідно до Закону України від 03.02.1993 № 2974-XII "Про Цивільну оборону України" (втратив чинність 01.07.2013), тому враховуючи вищевказане, на нього поширюється дія п. 2 ч. 2 ст. 78 Закону №580-VIII, згідно якого військова служба в Цивільній обороні України зараховується до стажу служби в поліції.

Крім того, на даний час, відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1052 - Державна служба України з надзвичайних ситуацій входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ, оскільки вона є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ, який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно - рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності, а тому перебування на службі в органах надзвичайної ситуації зараховується до стажу служби в національній поліції також на підставі п.3 ч.2 ст. 78 Закону №580-VIII.

Отже, дії Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки, терміну перебування на службі в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України з 14.02.2003 по 11.07.2007, не відповідають вказаним вище нормам законодавства.

Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №520/903/19 колегія суддів зазначає, що у вказаних постановах предметом розгляду було зарахування до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки та до календарної вислуги років часу навчання у вищому навчальному закладі, тому правовідносини у вказаних справах є відмінними від тих, що є предметом спору у цій справі.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки термін перебування на службі в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України з 14.02.2003 по 11.07.2007 та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки термін перебування на службі в органах Міністерства надзвичайних ситуацій України з 14.02.2003 по 11.07.2007 роки, та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення в частині надбавки за стаж роботи в поліції починаючи з 07.11.2015 року, з врахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частини першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу ним надано: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання послуг адвоката №02/203-23 від 19.05.2023, акт прийняття-передачі наданих послуг від 02.06.2023, квитанцію №210 від 02.06.2023.

Згідно наданих документів встановлено, що адвокатом надано позивачу послуги (правову допомогу) щодо підготовки та подання позовної заяви у справі за позовом клієнта до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Сторони погодили, що за послуги правової допомоги у цій справі клієнт оплачує гонорар у сумі 3000 грн. Вказана сума включає в себе складання позовної заяви 2500 грн.; складання адвокатського запиту до "ГУ ДСНС у Сумській області" - 500 грн.

Відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів звертає увагу, що з огляду на умови договору про надання послуг адвоката №02/203-23 від 19.05.2023, враховуючи складання і підписання адвокатом документів від імені і в інтересах позивача (позовної заяви, адвокатський запит), витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції є підтвердженими матеріалами справи. У даній справі розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній в постановах від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, від 10.11.2022 року у справі №640/24023/21.

Враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо необхідності стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 року у справі № 480/5321/23 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 по справі № 480/5321/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський