Справа № 520/1533/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 р. Справа № 520/1533/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 (головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О.) по справі № 520/1533/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

про визнання протиправними та скасування наказу, висновку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати накази ГУ ДСНС України у Харківській області:

№ 85 (по особовому складу) від 08.03.2022 «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у зв`язку з систематичним порушенням умов контракту, та скасування щомісячної премії за березень 2022 р. за невихід на службу без поважних причин;

№ 90 (по особовому складу) від 09.03.2022 про звільнення з 09.03.2022 капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 , провідного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Київському району Харківської міської територіальної громади Харківського районного управління ГУ ДСНС в Харківській області із служби у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пп. 6 п. 176 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМ України від 11.07.2013 № 593;

- визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування від 07.03.2022 б/н відносно ОСОБА_1 ;

- вважати підставою звільнення ОСОБА_1 - п.5 ст.1 ст.106 Кодексу цивільного захисту України (відповідно до заяви особи, яка звільняється у зв`язку із сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України), дату звільнення 25.02.2022.

В обґрунтування позову зазначив, що дисциплінарного проступку, що виразився у систематичному не виконанні умов контракту не вчиняв, наявність вини є скоєнні порушення відповідачем не встановлено, а тому висновок службового розслідування, та подальші накази прийняті на його підставі, є безпідставними та протиправними.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.02.2024, з урахуванням ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 позов задоволено частково.

Скасовано висновок службового розслідування Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 07.03.2022 б/н відносно провідного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Київському району Харківської міської територіальної громади Харківського районного управління ГУ ДСНС в Харківській області Юр`єва В.О.

Скасовано накази № 85 (по особовому складу) від 08.03.2022 «Про накладення дисциплінарного стягнення» та № 90 (по особовому складу) від 09.03.2022 "Про кадрові питання" в частині звільнення провідного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Київському району Харківської міської територіальної громади Харківського районного управління ГУ ДСНС в Харківській області ОСОБА_1 із служби у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за підпунктом 6 пункту 176 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) з 09.03.2022р.»

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області змінити в наказі № 90 (по особовому складу) від 09.03.2022 «Про звільнення капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 , провідного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Київському району Харківської міської територіальної громади Харківського районного управління ГУ ДСНС в Харківській області із служби у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік)» підставу звільнення з пп. 6 п. 176 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) на підставу звільнення п. 5 ст. 1 ст.106 Кодексу цивільного захисту України, датою звільнення вважати 25.02.2022.

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким залишити позов без розгляду або відмовити у його задоволенні.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано пропущення позивачем строку звернення до суду, про що також заявляв відповідач в суді першої інстанції, оскільки наказ про звільнення позивач отримав особисто 22.04.2022, що підтверджується розпискою, водночас до суду звернувся лише 16.01.2024, тобто більш ніж через рік з дня ознайомлення з наказом. Доказів поважності пропуску строку позивачем не надано.

Щодо суті спору, зазначає, що факт дисциплінарного проступку, а саме систематичне невиконання контракту , відсутність на службі з 25.02.2022 до 07.03.2022 без поважних підстав та, як наслідок, ухилення від проходження служби цивільного захисту в період дії воєнного стану під час проведення бойових дій на території Харківської області, підтверджено висновком службового розслідування.

Зазначає, що службове розслідування проведено з дотриманням вимог законодавства, на підставі відповідного наказу, складеного повноважною особою.

Твердження позивача, з яким погодився суд першої інстанції про не розгляд начальником ГУ ДСНС України у Харківській області рапорту від 24.02.2022 про звільнення його зі служби вважає безпідставним, оскільки жодного рапорту від позивача з долученням відповідних документів, в підтвердження обставин, викладених у ньому на розгляд керівнику Головного управління в установленому порядку не надходило.

Врахування судом першої інстанції пояснень ОСОБА_2 щодо подання позивачем рапорту про звільнення 24.02.2022, наданих ним в рамках кримінального провадження вважає безпідставними, оскільки такий рапорт не надходив начальнику ГУ ДСНС України у Харківській області.

При цьому, обставини, на які посилається позивач, як поважні підстави для звільнення - необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною є недоведеними, в зв`язку з чим відсутні підстави для зміни підстав звільнення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, додаткових пояснень, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 з 11.06.2019 проходив контрактну службу в органах і підрозділах цивільного захисту, з 11.06.2021 на посаді провідного інспектора ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області. (т. 1 а.с. 83-85, 87).

24.02.2022 до начальника ГУ ДСНС України у Харківській області ОСОБА_3 надійшов рапорт від заступника начальника управління начальника ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області ОСОБА_4 про те, що 24.02.2022 о 10:00 провідний інспектор ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області капітан служби цивільного захисту ОСОБА_1 в кабінеті заступника начальника управління начальника ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області поклав службове посвідчення на стіл керівнику та самовільно покинув підрозділ. При цьому повідомив керівнику про своє небажання в подальшому проходити службу цивільного захисту. При розмові йому було запропоновано заспокоїтись та обдумати ще раз своє рішення, на що ОСОБА_1 відповів однозначно «ні» та покинув місце служби (т. 1 а.с. 51).

24.02.2022 ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області прийнято наказ № 20 «Про організацію проведення службового розслідування», яким призначено службове розслідування з метою з`ясування обставин, що призвели до невиходу на службу співробітника ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 52-53).

24.02.2022 уповноваженими особами ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області складено акт про самовільний виїзд за межі підрозділу ОСОБА_1 без надання відповідного рапорту та отримання згоди начальника Головного управління 24.02.2022 о 10:00 (т. 1 а.с. 54).

25.02.2022, 28.02.2022, 03.03.2022 уповноваженими особами ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області складені акти про невихід на службу ОСОБА_1 , в яких зазначено про спроби здійснення телефонних дзвінків за номером позивача, проте абонент знаходився поза зоною досяжності або не відповідав на дзвінки (т. 1 а.с. 55-57).

За наслідками службового розслідування, 07.03.2022 відповідачем складено висновок , в якому зазначено про невихід на службу в умовах введення воєнного стану капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 , провідного інспектора ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області та запропоновано клопотати перед начальником ГУ ДСНС України у Харківській області про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту (т. 1 а.с. 58-62).

07.03.2022 заступник начальника управління, начальника ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області ОСОБА_5 подав начальнику ГУ ДСНС України у Харківській області ОСОБА_6 рапорт про те, що 24.02.2022 о 10:00 провідний інспектор ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області капітан служби цивільного захисту ОСОБА_1 в кабінеті заступника начальника управління начальника ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області у присутності заступника начальника ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області ОСОБА_7 поклав службове посвідчення на стіл керівнику зі словами «Я прийняв рішення уїхати в сторону західної України, так як моя сім`я мені дорожче ніж служба». При розмові ОСОБА_5 запропонував йому заспокоїтись та обдумати ще раз своє рішення, на що ОСОБА_1 відповів однозначно «ні» та покинув місце служби. З 25.02.2022 ухилявся від виконання своїх службових обов`язків, на службі у підрозділі не з`являвся та на зв`язок не виходив. 24.02.2022 розпочато службове розслідування на підставі наказу від 24.02.2022 №20. За результатами його проведення ОСОБА_5 клопотав начальника ГУ ДСНС України у Харківській області притягнути позивача до відповідальності із накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту (т. 1 а.с. 69).

Наказом ГУ ДСНС України у Харківській області від 08.03.2022 № 85, за невихід на службу без поважних причин капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 , провідного інспектора ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту (т. 1 а.с. 71-72).

Наказом ГУ ДСНС України у Харківській області від 09.03.2022 № 90 о/с ОСОБА_1 звільнено із служби в запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пп. 6 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМ України від 11.07.2013 № 593 (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) (т. 1 а.с. 70).

Також, 24.02.2022 позивачем через безпосереднього керівника подано на ім`я начальника ГУ ДСНС в Харківській області рапорт про звільнення зі служби цивільного захисту по сімейним обставинам на п.5 ст.1 ст.106 Кодексу цивільного захисту України.

Позивач вважаючи висновок службового розслідування та вищенаведені накази протиправними та необґрунтованими, звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення дисциплінарного проступку не доведений, висновок службового розслідування та накази відповідачем прийняті не у порядку та не в спосіб, встановлений чинним законодавством.

Також, суд першої інстанції зобов`язав відповідача змінити в наказі №90 (по особовому складу) від 09.03.2022 підставу звільнення з пп. 6 п. 176 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) на п.5 ст.1 ст.106 Кодексу цивільного захисту України, датою звільнення вважати 25.02.2022, враховуючи подання позивачем рапорту на звільнення.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзив на неї, дослідивши докази по справі, приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦС) служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 КЦС щодо проходження служби цивільного захисту може бути укладено контракт, з-поміж іншого, з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту.

Згідно з ч. 4 ст. 103 КЦЗ форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 106 КЦЗ контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового чи начальницького складу.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом

Дисциплінарний статут служби цивільного захисту, затверджений Законом України від 5 березня 2009 року №1068-V (далі Дисциплінарний статут) визначає сутність службової дисципліни, права та обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту щодо її додержання, види заохочення та дисциплінарних стягнень і порядок їх застосування. Дія цього Статуту поширюється на всіх осіб рядового і начальницького складу, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Пунктом 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна це бездоганне та неухильне виконання особами рядового і начальницького складу службових обов`язків, установлених Кодексом цивільного захисту України, цим Статутом, іншими нормативно-правовими актами та контрактом про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту.

Згідно з пунктами 3-4 Дисциплінарного статуту службова дисципліна в органах і підрозділах цивільного захисту зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу під час проходження служби, з-поміж іншого, виконувати вимоги Присяги, контракту, накази начальників, додержуватися цього Статуту та інших нормативно-правових актів. Порушення службової дисципліни є дисциплінарним правопорушенням.

Відповідно до пункту 57 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення накладаються на осіб рядового і начальницького складу за порушення ними службової дисципліни.

Пунктом 68 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту чи через службову невідповідність.

Пунктами 75-76 Дисциплінарного статуту встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу, які порушили службову дисципліну, можуть бути накладені лише визначені цим Статутом дисциплінарні стягнення, що відповідають ступеню вини особи. Відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до п. 80 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту або через службову невідповідність є крайнім заходом дисциплінарного впливу і може застосовуватися у разі, якщо раніше вжиті заходи дисциплінарного впливу не дали позитивних результатів або якщо вчинене дисциплінарне правопорушення не сумісне з перебуванням на службі цивільного захисту.

За приписами пункту 83 Дисциплінарного статуту прийняттю начальником рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення за суттєвий грубий дисциплінарний проступок може передувати службове розслідування, яке призначається виданим наказом начальника з метою з`ясування всіх обставин, а також уточнення причин і умов, що призвели до вчинення дисциплінарного правопорушення, встановлення ступеня тяжкості правопорушення та розміру заподіяної шкоди.

Порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу регулюється Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 11.07.2013 №593 (далі Положення, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 29 Положення особи рядового і начальницького складу можуть бути заохочені або притягнуті до дисциплінарної відповідальності у порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом служби цивільного захисту.

У відповідності до п. 56 Положення днем припинення строку дії контракту вважається, зокрема, день, зазначений у наказі по особовому складу про звільнення із служби цивільного захисту (але не раніше дня виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій) у разі дострокового розірвання контракту.

Згідно пп. 6 п. 176 Положення контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із накладенням на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

Щодо наказів від 08.03.2022 та від 09.03.2022.

Судом встановлено, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, а саме: не вихід ОСОБА_1 на службу з 24.02.2022 по 07.03.2022, чим грубо порушено службову дисципліну.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено систематичне не виконанням позивачем умов контракту.

Колегія суддів зазначає, що у спорах, які стосувалися законності звільнення зі служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового чи начальницького складу, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо юридичного змісту цього поняття.

Зокрема, у постанові від 23.11.2020 у справі № 814/1722/16 Верховний Суд зазначив, що систематичним невиконанням умов контракту є невиконання однією зі сторін одного із зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, які допускались два чи більше разів протягом останнього року служби.

У постанові від 10.06.2021 у справі № 560/3025/20 Верховний Суд навів висновок, що під терміном «систематичне невиконання умов контракту» слід розуміти вчинення дисциплінарного проступку особою рядового і начальницького складу після застосування дисциплінарного стягнення до такої особи, яке не втратило юридичної сили.

Наявність у особи рядового і начальницького складу двох або більше дисциплінарних стягнень, накладених на вказаних осіб протягом року, є підставою для звільнення їх із служби цивільного захисту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

Наведена судова практика суду касаційної інстанції свідчить про те, що для кваліфікації поведінки особи рядового чи начальницького складу як «систематичне невиконання умов контракту» достатньо вчинення нею двох дисциплінарних проступків протягом останнього року служби за тієї умови, що попереднє стягнення має юридичну силу (постанова Верховного Суду від 09.08.2021 у справі № 340/448/19).

Відповідач розцінив порушення як систематичне невиконання позивачем умов контракту під час служби з огляду на те, що їх вчинено в умовах воєнного стану.

Проте, у постанові від 04.04.2024 у справі 520/2001/23 Верховний Суд зауважив, що юридичний зміст підпункту 6 пункту 176 Положення № 593 та правила застосування цієї правової норми, зокрема, щодо розуміння «систематичності», не може ставитися у залежність від зміни об`єктивних умов її застосування, у цьому випадку - факту оголошення в Україні воєнного стану, якщо самою нормою цього не передбачено або до неї не було внесено відповідних змін.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач на час його звільнення за підпунктом 6 пункту 176 Положення № 593 не мав дисциплінарного стягнення, що має визначальне значення при оцінці законності звільнення за цією підставою.

Доводи апелянта, що факт порушення позивачем службової дисципліни, що виразився у відсутності на службі з 24.02.2022 по 07.03.2022 є доведеним матеріалами службового розслідування, а отже ним правомірно застосовано відносно ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби не спростовують висновків суду, крім того лише наявність у особи рядового і начальницького складу двох або більше дисциплінарних стягнень, накладених на вказаних осіб протягом року, є підставою для звільнення їх із служби цивільного захисту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

В той же час, відповідач прийняв рішення про звільнення позивача через систематичне не виконання умов контракту, тобто з тієї підстави, що передбачає наявність раніше застосованих заходів дисциплінарного впливу.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази щодо застосовування до позивача дисциплінарних стягнень протягом останнього року служби на момент прийняття спірного наказу.

Зазначене дає підстави для висновку, що у спірних правовідносинах відсутня така кваліфікуюча ознака вчиненого позивачем дисциплінарного проступку як систематичність, що в свою чергу виключає застосування до нього такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби на підставі п.п.6 п.176 Положення № 593.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем ні в суді першої, ні апеляційної інстанції не доведено правомірність прийняття спірних наказів.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність наказів Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 08.03.2022 та від 09.03.2022, якими ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено зі служби та наявність підстав для їх скасування.

Доводи апеляційної скарги щодо не наведення позивачем поважних причин відсутності на службі колегія суддів вважає такими, що не свідчать про правомірність спірних наказів з огляду на не доведення відповідачем систематичного невиконання ОСОБА_1 умов контракту.

Щодо висновку службового розслідування.

Суд першої інстанції скасував висновок, виходячи з того, що це є рішенням суб`єкта владних повноважень, прийняте незаконно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду із позовом, оскаржує, в тому числі, висновок службового розслідування від 07.03.2022 б/н відносно ОСОБА_1 .

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та/або його посадовими особами в цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність суб`єкта владних повноважень із виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Колегія суддів зазначає, що службове розслідуванням - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Таким чином, правова природа оскаржуваного висновку службового розслідування унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправним і скасування висновку за результатами службового розслідування, у зв`язку із чим ці позовні вимоги не можуть розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 826/13810/16, від 12 грудня 2019 року у справі № 815/3366/16, від 29 листопада 2019 року у справі № 808/965/17, від 10 лютого 2021 року у справі № 640/9600/20.

За правилом п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто воно стосується як спорів, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на те, що висновок службового розслідування не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків спір щодо його оскарження не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому рішення суду першої інстанції в частині скасування висновку службового розслідування підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі.

Щодо процедури службового розслідування.

Судом встановлено, що наказ від 24.02.2022 № 20, на підставі якого проведене службове розслідування відносно позивача прийнятий за підписом заступника начальника управління начальника ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 52-53).

За твердженнями відповідача, повноваження на видання вищенаведеного наказу ОСОБА_8 було делеговане начальником ГУ ДСНС України у Харківській області у вигляді усної вказівки з огляду на проведення активних бойових дій РФ на території Харківської області.

Згідно п.4 розділу II Інструкції про проведення службових розслідувань в органах і цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 05.05.2015 № 515 (далі Інструкція № 515) підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Інструкції № 515 рішення про проведення службового розслідування приймається начальником, який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарні стягнення.

Суд першої інстанції зазначив, що керівником ГУ ДСНС України в Харківській області не приймався письмовий наказ про призначення службового розслідування відносно позивача, отже останнє проведено з порушенням норм чинного законодавства.

Водночас, суд першої інстанції залишив поза увагою лист відповідача від 26.12.2023 за підписом начальника ГУ ДСНС України в Харківській області, в якому вказано, що наказ від 24.02.2022 № 20 прийнятий на підставі рішення начальника ГУ ДСНС України в Харківській області.

Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем порядку призначення службового розслідування є помилковими.

Щодо зміни підстав звільнення .

Судом встановлено, що 24.02.2022 позивачем через свого керівника ОСОБА_4 подано рапорт про звільнення зі служби цивільного захисту по сімейним обставинам.

Доводи апелянта щодо не надходження рапорту від ОСОБА_1 начальнику ГУ ДСНС України у Харківській області, а отже і відсутність в останнього підстав для звільнення позивача зі служби спростовуються доказами в справі, зокрема поясненнями свідка ОСОБА_4 (безпосередній начальник позивача), наданими в кримінальному провадженні №0000140 з попередженням про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, який підтвердив подання 24.02.2022 ОСОБА_1 рапорту на ім`я керівника ГУ ДСНС України в Харківській області про звільнення за сімейними обставинами.

Доводи апелянта про те, що начальнику ГУ ДСНС України у Харківській області вказаний рапорт не було передано колегія суддів вважає такими, що не свідчать про його відсутність, а вказують про неналежну організацію трудового процесу з боку відповідальних осіб, відповідальність за яку не має покладатись на позивача та останній не має нести у зв`язку з цим негативні наслідки.

Відповідно до п.5 ст.1 ст.106 Кодексу цивільного захисту України контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту: відповідно до заяви особи, яка звільняється у зв`язку із сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 12.06.2013 № 413 (далі Постанова № 413, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою на виконання, зокрема, ст. 106 Кодексу цивільного захисту України затвердив Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з указаним Переліком військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи медичної документації , позивач має хвору дружину, яка потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до висновків Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 31.01.2024 року по справі № 367/9816/21 у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області змінити в наказі №90 (по особовому складу) від 09.03.2022 підставу звільнення з пп. 6 п. 176 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) на п.5 ст.1 ст.106 Кодексу цивільного захисту України, датою звільнення вважати 25.02.2022.

Щодо строку звернення до суду.

Згідно частин 1, 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, - немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує накази № 85 від 08.03.2022, яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарного стягнення та № 90 від 09.03.2022 про звільнення ОСОБА_1 зі служби.

З огляду на викладене, строк звернення до суду у справі щодо звільнення зі служби цивільного захисту становить один місяць, який обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Апелянт зазначає, що з наказом про звільнення позивач був ознайомлений 22.04.2022, про що свідчить розписка, тоді як до суду звернувся у січні 2024 р., тобто більш ніж через рік після отримання спірних наказів, отже пропустив строк звернення до суду, що залишилось поза увагою суду першої інстанції, як і заявлене ним до суду клопотання про залишення позову без розгляду.

Судом встановлено, що позивач, в позовній заяві просив поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що про підстави звільнення зі служби дізнався лише 02.01.2024 в день отримання його адвокатом спірних наказів та межах строку, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України звернувся до суду з позовом.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав оцінки обставинам пропуску строку звернення позивача до суду, не вирішив його клопотання про поновлення такого строку, як і не вирішив клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку поданим клопотанням.

Судом встановлено та визнається відповідачем, що в день звільнення (09.03.2022) ОСОБА_1 накази не вручалися та ним не отримані.

Надана апелянтом розписка від 22.04.22 не є належним доказом вручення позивачу наказу від 09.03.2022 , оскільки в ній зазначено про вручення "наказу", проте вона не містить відомостей який саме наказ вручено позивачу.

Позивач зазначає, що 24.02.2022 ним подано рапорт про звільнення зі служби цивільного захисту за власним бажанням (у зв`язку з сімейними обставинами), в зв`язку з чим він мав сподівання, що його звільнено зі служби з підстав, вказаних у рапорті. Лише у січні 2024 р. позивач ознайомився з підставами звільнення, вказаними у спірних наказах після отримання листа Харківської обласної прокуратури від 25.12.2023, в зв`язку з чим 16.01.2024 звернувся до суду з цим позовом.

При цьому, у листі зазначено про неможливість надання копій документів раніше з огляду на те, що після початку широкомасштабного вторгнення військ РФ на територію України документи були евакуйовані з м. Харкова.

Доказів зворотного відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи, відсутність доказів вручення позивачу наказів у день його звільнення або доведення до його відома про їх наявність, ознайомлення з ними лише у січні 2024 р., а також з урахуванням введення воєнного стану на території України, перебуванням Харківської територіальної громади в зоні бойових дій, відсутності документів в м. Харкові, наявність у ОСОБА_1 близьких осіб , які потребували стороннього догляду, колегія суддів вважає, що причини пропуску строку є поважними, а тому такий строк підлягає поновленню.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду . Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині скасування висновку службового розслідування підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі.

В іншій частині, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 319, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 по справі № 520/1533/24 - скасувати в частині скасування висновку службового розслідування Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 07.03.2022 б/н відносно провідного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Київському району Харківської міської територіальної громади Харківського районного управління ГУ ДСНС в Харківській області Юр`єва Володимира Олександровича.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання протиправними та скасування наказу, висновку закрити.

В іншій частині задоволення позову рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі № 520/1533/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова