Справа № 460/1942/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/1942/24 пров. № А/857/9528/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року (головуючий суддя Щербаков В.В., м.Рівне) у справі №460/1942/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

23.02.2024 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць за період із 13.05.2023 по 22.12.2023; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць за період із 13.05.2023 по 22.12.2023, з урахуванням здійснених виплат.

Позов обґрунтовує тим, що 13.05.2023, під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини, при виконанні бойових завдань у складі військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту Бахмут, Бахмутського району, Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу противником отримав поранення, а саме тяжкі множинні вогнепальні осколкові поранення обличчя з переломом верхньої та нижньої щелепи. В подальшому, у зв`язку з отриманим пораненням з 13.05.2023 по 22.12.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у різних медичних закладах та у відпустках по стану здоров`я. Однак, відповідачем не нараховано та не виплачено у належному розмірі додаткову грошову винагороду за період перебування на лікуванні.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 13.05.2023 по 22.12.2023 включно, з урахуванням фактично виплачених сум. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 13.05.2023 по 22.12.2023 включно, з урахуванням фактично виплачених сум.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування Постанови №168 та Порядку №260, задоволено позовні вимоги позивача що стосуються виплати йому додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн, не врахувавши період незаконної відсутності на військовій службі. Апелянт наголошує, що Рівненський окружний адміністративний суд прийняв рішення неповністю з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, обмежив доступ до правосуддя шляхом не надання зв`язку з судом, формально підійшовши до дослідження матеріалів справи, та не врахувавши те, що відповідач на момент ухвалення рішення вже виніс наказ про виплату додаткової винагороди позивачу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач призваний на військову службу за мобілізацією до лав Збройних Сил України та перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 з 02.09.2022, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 №587 та військовим квитком серії НОМЕР_2 , виданим 20.04.2015.

Відповідно Довідки військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2023 № 7353 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України ОСОБА_1 в період з 09.01.2023 по 12.01.2023, з 04.02.2023 по 18.02.2023, з 22.02.2023 по 08.03.2023, з 21.03.2023.по 21.04.2023, з 04.05.2023 по 12.05.2023, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації, перебуваючи в районі населеного пункту Соледар, населеного пункту Бахмут, Донецької області.

13.05.2023 під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини, при виконанні бойових завдань у складі військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту Бахмут, Бахмутського району Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу противником позивач отримав поранення, а саме множинні вогнепальні осколкові поранення обличчя з переломом верхньої та нижньої щелепи. Стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння повністю відкидається. Перебував у засобах індивідуального захисту, що підтверджується Довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28.05.2023 № 4836, за підписом командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 .

У зв`язку з вищевказаним пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в наступних закладах охорони здоров`я: з 13.05.2023 по 18.05.2023 у відділенні щелепно-лицевої хірургії КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради (адреса: 49005, м. Дніпро, пл. Соборна, 14, що підтверджується Випискою з медичної карти стаціонарного хворого № е7958 та Довідкою про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу, виданою 18.05.2023 КП «ДОКЛ ім. Мечникова» ДОР; з 19.05.2023 по 14.07.2023 у стоматологічному відділенні щелепно-лицевої хірургії КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради (м. Рівне, вул. Миколи Карнаухова, 25А), що підтверджується Епікризом № 8262.

За час стаціонарного лікування видано Довідку військово-лікарської комісії № 663, відповідно до якої встановлено діагноз: мінно-вибухова травма (13.05.2023). ЗЧМТ. Струс головного мозку, перелом кісток носу. Багатоуламковий перелом нижньої щелепи, множинні забійні рвані наскрізні рани нижньої губи з дефектом тканин, включений дефект зубного ряду у фронтальній ділянці та кінцевий дефект справа н/щелепи. Поранення, травма, ТАК пов`язані із захистом Батьківщини. Згідно класифікації тяжкості отриманих травм дана травма відноситься до важкої.

В подальшому: на підставі Довідки військово-лікарської комісії КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради № 663 від 14 липня 2023 року позивач перебував у відпустці за станом здоров`я на 30 календарних днів; на підставі Довідки військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_3 від 17 серпня 2023 року №8299 позивач перебував у відпустці за станом здоров`я на 30 календарних днів; на підставі Довідки військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_3 від 15 вересня 2023 №9285 позивач перебував у відпустці для лікування після поранення на 30 календарних днів; в цей період з 19 вересня 2023 року по 1 жовтня 2023 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні та реабілітації в Республіці Польща за програмою «Canada Ukraine Surgiral Aid Program», що підтверджується Випискою пацієнта CUSAP; з 13.10.2023 по 23.10.2023 перебував на обстеженні та лікуванні за розпорядженням командира ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.10.2023 № 2038 та проходив огляд військово-лікарською комісією госпітальною в/ч НОМЕР_3 , за результатами якої 23 жовтня 2023 року було видано Свідоцтво про хворобу № 383, затверджене 16 Регіональною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України, згідно якого на підставі статті 75а графи II Розкладу хвороб визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Крім того, у період з 18.10.2023 по 24.10.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у хір. інф. від-ні 1129 Рівненському госпіталі в/ч НОМЕР_3 , що підтверджується Повідомленням від 18.10.2023 р. № 8375, Повідомленням від 24.10.2023 р. № 8450 та Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3224/8 від 24 жовтня 2023 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_3 ; на підставі Довідки військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_3 від 24 жовтня 2023 № 1569 позивач перебував у відпустці за станом здоров`я на 30 календарних днів; на підставі Довідки військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_3 від 23 листопада 2023 №11370 позивач перебував у відпустці для лікування на 30 календарних днів.

Згідно Витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.02.2024 № 41 солдата ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 29 січня 2024 року № 20-РС відповідно до пункту другого частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у відставку за підпунктом «б» за станом здоров`я - на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби вважати таким, що 08 лютого 2024 року справи та посаду здав, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 08 лютого 2024 року і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно Довідки АТ КБ «Приватбанк» - виписки по картці/рахунку і додатковим рахункам НОМЕР_4 від 02.09.2022 за період 01.09.2022 - 14.02.2024 в період з 13.05.2023 по 07.02.2024 додаткова винагорода у зв`язку з отриманим на службі пораненням у повному обсязі з розрахунку 100 000 гри. за період з 13.05.2023 і по 21.12.2023 виплачувалася двічі: 24.05.2023 в сумі 70000 грн. та 31.08.2023 в сумі 54838.71 грн.

Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період перебування на лікуванні, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон України №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (Закон України №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (Порядок №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого продовжено Указами Президента України: №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022 та №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, від 01.05.2023 № 254/2023.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку да подання відзиву на позовну заяву.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

01.04.2022 до постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни, згідно якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Спірним питанням в межах розгляду даної справи є право позивача на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 за час перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з отриманням 17.05.2023 поранення.

Порядок та умови виплати зазначеної винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України на час виникнення спірних правовідносин був встановлений рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмою №248/1298 від 25.03.2022.

Пунктом 8 вказаного рішення визначено, що у період дії воєнного стану, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмірі 100000 грн за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

В подальшому, з метою врегулювання та встановлення єдиних підходів щодо порядку виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України прийнято рішення - окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29, яким серед іншого у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включати військовослужбовців, які [...] у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24.02.2022).

Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм в контексті спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що збільшена до 100 тисяч гривень додаткова винагорода виплачується військовослужбовцю за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з дня отримання поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) й підставою для видання наказу щодо виплати такої винагороди є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 28.05.2023 №4836 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдат ОСОБА_1 13.05.2023 отримав поранення: множинні вогнепальні осколкові поранення обличчя з переломом верхньої та нижньої щелепи. Обставини поранення: 13.05.2023, під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини, при виконанні бойових завдань у складі військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту Бахмут, Бахмутського району, Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу противником солдат ОСОБА_1 отримав поранення. Стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння повністю відкладається. Перебував у засобах індивідуального захисту.

У зв`язку з отриманням вищезазначеної важкої травми, з 13.05.2023 по 22.12.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у різних медичних закладах та у відпустках за станом здоров`я, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно довідки військово-лікарської комісії № 663 відповідно до якої встановлено діагноз: мінно-вибухова травма (13.05.23 р.). ЗЧМТ. Струс головного мозку, перелом кісток носу. Багатоуламковий перелом нижньої щелепи, множинні забійні рвані наскрізні рани нижньої губи з дефектом тканин, включений дефект зубного ряду у фронтальній ділянці та кінцевий дефект справа н/щелепи. Поранення, травма, ТАК пов`язані із захистом Батьківщини. Згідно класифікації тяжкості отриманих травм дана травма відноситься до важкої.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень є факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (безвідносно наявності отримання тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії), а умовою для такої виплати є поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) та виписки із медичної карти стаціонарного хворого, перебування позивача на стаціонарному лікуванню пов`язано з наслідками мінно-вибухової травми, ЗЧМТ. Струс головного мозку, перелом кісток носу. Багатоуламковий перелом нижньої щелепи, множинні забійні рвані наскрізні рани нижньої губи з дефектом тканин, включений дефект зубного ряду у фронтальній ділянці та кінцевий дефект справа н/щелепи.

Апеляційний суд констатує, що обидві вищевказані умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами складеними на позивача, які містяться в матеріалах справи. При цьому, час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із таким пораненням підтверджується належними доказами (випискою із медичної карти стаціонарного хворого), а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач набув право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за час проходження такого лікування.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі № 460/1942/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний