Справа № 160/14442/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою військової частини НОМЕР_1 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,
04.06.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява військової частини НОМЕР_1 (далі - "позивач") до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - "відповідач), у якій позивач просить:
- визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Драгана Олександра Євгенійовича про відкриття виконавчого провадження серія ВП №74872209 від 26.04.2024.
У позовній заяві позивачем заявлені клопотання про визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними та поновлення строку для подачі позовної заяви на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, а також про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню серія ВП №74872209 від 26.04.2024, відкритого Синельниківським відділом державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 з відомчого обліку Міністерства оборони України в єдиному державному реєстрі підприємств та організацій, військова частина зареєстрована в місті Дніпро та не має постійного місця дислокації. З квітня 2022 року військова частина НОМЕР_1 перебуває в Волноваському районі Донецької області. Військова частина НОМЕР_1 не має майна на території Синельниківського району Дніпропетровської області. Вказана адреса в постанові старшого державного виконавця не є адресою тимчасового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , а є організованим місцем виїмки загальної (нетаємної) кореспонденції, з метою взаємодії із судами, органами державної влади, правоохоронними органами тощо, у зв`язку із відсутністю відділень поштового зв`язку у зоні відповідальності (району оборони батальйону) військової частини НОМЕР_1 . Старший державний виконавець Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Драган Олександр Євгенійович при відкритті виконавчого провадження, в порушення статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» не здійснив перевірку місця реєстрації військової частини НОМЕР_1 або місцезнаходження її майна та відкрив провадження за місцезнаходженням відділення ДП «Укрпошта». Отже, прийняття постанови від 26.04.2024 про відкриття виконавчого провадження №74872209 не за місцем реєстрації військової частини НОМЕР_1 , а в Синельниківському районі Дніпропетровської області за адресою знаходження відділення «Укрпошти» по АДРЕСА_1 , є грубим порушенням Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскаржувана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню. Крім того, відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання рішення та не за місцезнаходженням військової частини порушило право позивача на добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження, оскільки позивач змушений сплатити виконавчий збір у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.
07.06.2024 до суду надійшла заява позивача про долучення до матеріалів справи доказів надсилання позовної заяви з додатками на адресу відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.
17.06.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів на виконання ухвали від 10.06.2024.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Адміністративний позов та копія ухвали від 24.06.2024 отримані відповідачем в системі «Електронний суд» 04.06.2024 та 25.06.2024 відповідно, що підтверджується долученими до матеріалів справи довідками про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 7 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
З аналізу наведених норм законодавства встановлено, що у випадку реєстрації учасника судового процесу в системі «Електронний суд», суд повідомляє вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 124 Кодексу адміністративного судочинства України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється:
1) за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу;
2) за відсутності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.
Оскільки в матеріалах справи наявна офіційна електронна адреса Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), судове повідомлення відповідача про розгляд заяви здійснено шляхом направлення копії ухвали від 24.06.2024 та позовної заяви на електронну адресу відповідача.
Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем, на виконання ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
З огляду на встановлені строки розгляду вказаної категорії адміністративних справ та недопущення їх порушення, а також належного повідомлення відповідача про розгляд справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті.
З огляду на ненадання відповідачем витребуваних документів, суд вирішує справу за наявними матеріалами та відповідно до відомостей, викладених в Автоматизованій системі виконавчого провадження за визначеними ідентифікаторами доступу в постанові про відкриття виконавчого провадження №74872209.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
15.01.2024 Дніпропетровським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист №160/5150/23 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 у період з 01.05.2022 по 12.07.2022 додаткову грошову винагороду на підставі Постанови №168 від 28.02.2022 виходячи із розрахунку 100000,00 грн на місяць, з урахуванням раніше виплаченої додаткової винагороди за цей період.
Згідно зазначеного виконавчого листа зазначені наступні відомості:
- боржника: військова частина НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 «До запитання», код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ;
- стягувача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
У квітні 2024 представник ОСОБА_1 адвокат Михайленко Дмитро Петрович звернувся до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №160/5150/23, виданого 15.01.2024 Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Супровідним листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.04.2024 виконавчий лист №160/5150/23 відносно військової частини НОМЕР_1 направлений на адресу Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), для прийняття рішення відповідно до закону.
Постановою старшого державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Драганом Олександром Євгенійовичем від 26.04.2024 відкрито виконавче провадження ВП № 74872209 з виконання виконавчого листа №160/5150/23, виданого 15.01.2024 Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Копію постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.
Станом на дату розгляду справи стан виконавчого провадження: відкрито.
Не погоджуючись з постановою державного виконавця, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Заходи примусового виконання рішень визначені ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Згідно п. 3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/2802, у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.
Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа має винести постанову про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
При цьому варто зауважити, що Законом України «Про виконавче провадження» не визначено такого терміну як «місце відкриття виконавчого провадження». Разом з цим, ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання щодо місця виконання.
Так, частиною 1 цієї статті Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.
Згідно п. 10 ч. 4 цієї статті виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Як встановлено з матеріалів справи, згідно реквізитів зазначеного виконавчого листа боржником виступає військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 «До запитання», код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки №281/22 від 02.04.2022 з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань військова частина НОМЕР_1 , код НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_4 .
Позивач зазначає, що військова частина не має постійного місця дислокації, з квітня 2022 року перебуває в Волноваському районі Донецької області, не має майна на території Сінельниківського району Дніпропетровської області. Вказана адреса в постанові старшого державного виконавця не є адресою тимчасового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , а є організованим місцем виїмки загальної (нетаємної) кореспонденції, з метою взаємодії із судами, органами державної влади, правоохоронними органами тощо, у зв`язку із відсутністю відділень поштового зв`язку у зоні відповідальності (району оборони батальйону) військової частини НОМЕР_1 .
При цьому, суд враховує, що виконавчий лист видається за відомостями, наявними у матеріалах відповідної справи, у тому числі з урахуванням наданих суду під час розгляду учасниками справи документів та матеріалів.
З огляду на обов`язок суду щодо належного повідомлення учасників справи про розгляд справи та належне направлення процесуальних документів, можна стверджувати, що суд тримає під контролем відповідність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) учасників справи.
Виконавчий документ видав суд і державний виконавець не може на власний розсуд вносити зміни за цим документом.
Отже, завдяки вимогам процесуального закону та за умови належного виконання процесуальних обов`язків й незловживання учасниками судового процесу процесуальними правами презюмується правильність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувача, що зазначені у виконавчому документі, який видається судом.
З урахуванням викладеного, немає підстав вимагати від виконавця здійснення додаткової перевірки інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувача під час відкриття виконавчого провадження.
Водночас перед прийняттям виконавчого документа, пред`явленого до виконання, виконавець має упевнитися, що адреса місцезнаходження, місця проживання (перебування) боржника належить до території виконавчого округу приватного виконавця.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Закон не містить норми, що встановлює безпосередньо обов`язок виконавця перевірити інформацію про місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) сторін виконавчого провадження.
Якщо інформація про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника, що міститься у виконавчому документі, не викликає сумнівів в її достовірності, виконавець не має підстав для перевірки цієї інформації.
Окрім того, згідно з практикою Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 25.01.2019 у справі №511/1342/17, положеннями Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника, зазначеного у виконавчому документі.
Таким чином, презюмується правильність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувача, що зазначені у виконавчому документі, який видається судом, а отже виконавець на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження не був зобов`язаний самостійно встановлювати адресу боржника, відповідно нездійснення дій щодо перевірки місця реєстрації позивача як боржника не може свідчити про те, що виконавче провадження було відкрито протиправно.
Позивач у позові визнає факт того, що військова частина не має конкретного місця реєстрації, зазначена адреса сприяє взаємодії з державними органами, тобто така адреса була вказана самим позивачем, поряд з цим місто Дніпро має декілька адміністративно-територіальних одиниць (районів), на які поширюються повноваження відділів державної виконавчої служби.
Стаття 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює місце виконання рішення суду.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.
Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.
Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.
З аналізу наведених правових норм видно, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження належить стягувачу, у тому числі за місцем вчинення таких дій, а у даному випадку, оскільки сам позивач не оспорює факт належності йому вказаної у виконавчому документі адреси, у тому числі для взаємодії з органами державної влади, суд робить висновок про відсутність порушень при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем.
Щодо доводів позивача про порушення його права на добровільне виконання рішення, суд зазначає, що аналіз положень ст. 1, ч. 1 ст. 18, ч. 4 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 26, ч.ч. 1, 2 ст. 27, ч. 9 ст. 27, п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що на стадії відкриття виконавчого провадження державний виконавець не може з`ясовувати питання про те, чи виконано рішення суду. На цьому етапі він повинен пересвідчитися, зокрема, чи відповідає виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону України «Про виконавче провадження», чи надано усі документи, відтак, якщо немає підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого документа, відкриває виконавче провадження. А перевірка виконання рішення суду здійснюється вже після відкриття виконавчого провадження.
З огляду на викладене, постанова старшого державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Драгана Олександра Євгенійовича від 26.04.2024 про відкриття виконавчого провадження ВП №74872209 з виконання виконавчого листа №160/5150/23, виданого 15.01.2024 Дніпропетровським окружним адміністративним судом, прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а відтак позовна заява не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами ч. 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд робить висновок про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
У відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, які поніс позивач, не підлягають стягненню з відповідача у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський