Справа № 120/1818/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 липня 2024 р. Справа № 120/1818/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення відшкодування майнової шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.01.2024 №24, командира взводу протитанкових ракетних комплексів роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_2 , увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України, як такого, що перебуває у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 з 16.12.2023 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.12.2023 року №811, призначено службове розслідування, щодо уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини НОМЕР_1 та відсутності без поважних причин на військовій службі, а також встановлення ступеня вини військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Як зазначає представник позивача, в ході службового розслідування, встановлено факт недоносу речового та інвентаризаційного військового майна, яке було видано молодшому лейтенанту ОСОБА_2 , на загальну суму 8737,17 грн, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 28 грудня 2023 року №41.

Враховуючи вищезазначене, військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом про стягнення на її користь суми 8737,17 грн., відшкодування майнової шкоди за недонос речового майна.

На виконання приписів ч. 3 ст. 171 КАС України, судом направлено запит щодо місця реєстрації фізичної особи відповідача.

28.02.2024 до суду надійшла відповідь на запит від Адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Вінницькій області, відповідно до якої ОСОБА_2 з 03.09.2018 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 11.03.2024 відкрито провадження у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02.04.2024 на адресу суду повернулась рекомендоване повідомлення зі вмістом поштового відправлення з відміткою відділення зв`язку: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Частиною 4 ст. 124 КАС України встановлено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.

Згідно з ч. 11 ст. 126 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України копія ухвали від 11.03.2024 вручена відповідачу належним чином.

Втім, як у визначений судом строк, так і станом на дату постановлення цього рішення до суду не надходив відзив на позовну заяву.

Тому суд керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 14.04.2023 за №165 із старшим солдатом ОСОБА_3 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу строком до оголошення демобілізації, та присвоєно первинне звання офіцерського складу молодший лейтенант.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.06.2023 за №166 старший солдат ОСОБА_3 , виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , також йому виданий припис від військової частини НОМЕР_2 від 03.06.2023 за № 893.

В подальшому при прибутті до військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_3 , допущений до виконання обов`язків за вакантною посадою - командир взводу протитанкових ракетних комплексів роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 із штатно-посадовою кваліфікацією «старший лейтенант».

Згідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.06.2023 року № 158, молодшого лейтенанта ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення та вважався такими, що прибув в район проведення табірного збору на території Вінницької області (місто Гайсин): молодшого лейтенанта військової служби за контрактом ОСОБА_3 , призначено наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 14.04.2023 №165, на не вакантну посаду командира мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.08.2023 за №236, молодшого лейтенанта ОСОБА_3 , призначено на посаду командира взводу протитанкових ракетних комплексів роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.06.2023 за № 166, молодший лейтенант ОСОБА_3 , прибув в район виконання бойового завдання за призначенням з району проведення табірного збору на території військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до рапорту командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2023 за Вх. № 5/63/15639, під час вечірньої перевірки особового складу роти вогневої підтримки виявлено відсутність командира взводу протитанкових ракетних комплексів роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_5 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.12.2023 №355, молодший лейтенант ОСОБА_3 , командир взводу протитанкових ракетних комплексів роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що з 16.12.2023 перебуває у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із відсутністю у місці розташування підрозділу, та знятий з усіх видів забезпечення з 16.12.2023.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.01.2024 №24, командира взводу протитанкових ракетних комплексів роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 , увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України, який перебуває у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 з 16.12.2023.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.12.2023 за № 811, призначено службове розслідування щодо уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини НОМЕР_1 та відсутності без поважних причин на військовій службі, а також встановлення ступеня вини військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

В ході службового розслідування, виявлено факт недоносу речового та інвентаризаційного військового майна, яке видано молодшому лейтенанту ОСОБА_3 на загальну суму 8737,17 грн., що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2023 за № 41.

Також, військовою частиною НОМЕР_1 подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 28.12.2023 за №5/51/2864 щодо молодшого лейтенанта ОСОБА_3 .

З метою стягнення з відповідача коштів за недонос речового майна, військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут).

Згідно зі ст. 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст. 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статей 26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до ст. 1 цього Закону, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону № 160 підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Положеннями ст. 8 Закону № 160 визначено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Згідно статті 10 Закону № 160 відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

Відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.

Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

У разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону №160 у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Отже, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

При цьому, відшкодування шкоди в судовому порядку здійснюється за наявності однієї із таких умов:

1) в разі звільнення особи притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби за умови відмови особи від її добровільного відшкодування;

2) якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до звільнення особи зі служби за умови відмови від її добровільного відшкодування;

3) шкода завдана військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів;

4) притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди;

5) завдання шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону ( шкода завдана посадовими (службовими) особами, винними в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку).

В решті випадків відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 , не звільнено з військової служби.

Також судом не встановлено, що шкода завдана відповідачем під час проходження військових зборів, або що останнього визнано винним в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні іншого військовослужбовця, особи рядового та начальницького складу за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді.

Таким чином, на дату подання адміністративного позову у цій справі, відсутні підстави саме у судовому порядку для відшкодування шкоди завданої відповідачем. При цьому, суд вказує, що в разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності, позивач не позбавлений права пред`явити цивільний позов до відповідача в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.

З огляду на викладене суд доходить висновку про безпідставність та передчасність вимог позивача про стягнення з відповідача вартості речового майна, строки носіння якого не закінчилися (недонос).

Отже, у задоволенні заявленого позову належить відмовити.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За умовами частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи доводи позивача наведені у позовній заяві, оцінивши наявні докази у їх сукупності суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Рішення суду сформовано: 03.07.2024.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна