Справа № 120/3735/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

м. Вінниця

18 червня 2024 р. Справа № 120/3735/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід О.С.,

за участю:

секретаря судового засідання: Сомик Ю.О.,

представника позивача: Якименка К. В.,

представника відповідача: Чугаєнко К. Є.

представника третьої особи: Малофєєвої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі

за позовом: Приватного підприємства "Екатерина." (вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Вінницька обл., 24321)

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027)

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Ладижинської міської ради (вул. П. Кравчика, 4, м. Ладижин, Вінницька обл., 24320)

про: визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування витягу

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №120/3735/24 за позовом Приватного підприємства "Екатерина." (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі -відповідач) за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Ладижинської міської ради (далі - третя особа) про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування витягу.

Ухвалою суду від 16.04.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

09.05.2024 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судом до участі у справі було залучено Ладижинську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

21.05.2024 року до суду від третьої особи надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропущення позивачем строку звернення до суду. Так, третя особа зазначає, що позивач про наявність спірного витягу дізнався у межах господарських справ № 902/1026/20 та № 902/951/21, які були розглянуті Господарським судом Вінницької області та за якими прийняті судові рішення від 23.03.2021 року та 25.01.2022 року відповідно. У вказаних справах приймали участь представники позивача ПП «Екатерина.». Зазначені рішення набрали законної сили, зокрема, рішення по справі №902/1026/20 набрало законної сили 29.07.2021 року, та на даний час виконані у повному обсязі. Оскаржуваний витяг був одним з доказів у судовій справі, на якому ґрунтувалась правова позиція Ладижинської міської ради та базувався розрахунок розміру безпідставно збережених коштів. Крім цього, третя особа вказує на те, що витяг з технічної документації не є нормативно-правовим актом.

В судовому засіданні 21.05.2024 року судом винесено на розгляд клопотання третьої особи про залишення позову без розгляду.

Розгляд питання про залишення позовної заяви без розгляду продовжено в судовому засіданні 18.06.2024 року.

Так, висловлюючи позицію щодо заявленого клопотання, представник позивача заперечував проти його задоволення та здійснив посилання на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.10.2023 року по справі № 814/426/18, згідно яких Судом вказано, що витяг з технічної документації є нормативно-правовим актом.

Представник відповідача, в свою чергу, підтримав позицію третьої особи та не заперечував проти задоволення клопотання щодо залишення позову без розгляду. Також зазначив, що справа № 814/426/18, по якій Верховним Судом прийнято постанову від 23.10.2023 року, та справа, яка розглядається цим судом, не є ідентичними, оскільки в межах справи № 814/426/18 предметом позову є саме рішення Миколаївської міської ради «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Миколаєва» зі змінами та витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. І саме вказане рішення ради є нормативно-правовим актом. Тому у наведеній справі скасування оскаржуваного рішення дійсно тягне за собою і скасування технічної документації з нормативно-грошової оцінки землі та виданого на її підставі витягу. Таким чином, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.10.2023 року по справі № 814/426/18, не можуть бути застосованими до цієї справи. Крім цього, по справі № 809/1568/17, у якій предметом спору є дії ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області при формуванні витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку землі, Верховний Суд у постанові від 30.07.2020 року дійшов висновку, що позивач не оскаржує нормативний акт, спірні дії не перебувають у стані безперервного продовження, що є характерною ознакою триваючого порушення, а вчиняються одноразово при видачі відповідного витягу, а також зазначає про необхідність дотримання строків звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо залишення позовної заяви без розгляду, суд керується наступними мотивами.

Суд зазначає, що позовна заява в цій справі ухвалою суду від 01.04.2024 року була залишена без руху у зв`язку із необхідністю подання позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, оскільки такий ним було пропущено.

08.04.2024 року до суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, де вказує, що йому стало відомо про спірний витяг 09.01.2024 року, коли Господарським судом Вінницької області було відкрито провадження по справі №902/29/24 та позивач долучив у якості доказу витяг від 29.05.2020 року. Позивач також зазначив, що спірний витяг є нормативно-правовим актом та послався на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.10.2023 року по справі № 814/426/18.

Ухвалою суду від 16.04.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та з урахуванням обставин, викладених позивачем у заяві щодо дізнання ним про спірний витяг 09.01.2024 року, було зроблено висновок, що позивачем не пропущений строк звернення до суду.

Під час розгляду справи, як вже зазначалось, третьою особою заявлено клопотання про залишення позову без розгляду та надані судові рішення Господарського суду Вінницької області по справах № 902/1026/20 та № 902/951/21 від 23.03.2021 року та 25.01.2022 року відповідно.

У судовому рішенні по справі № 902/1026/20 від 23.03.2021 року за позовом Ладижинської міської ради до ПП «Екатерина.» зазначено, що воно прийнято за участю учасників процесу, зокрема, представник відповідача (ПП «Екатерина.») Олійник Р.О., діє на підставі ордера. У вказаному рішенні у якості доказів, на яких базується судове рішення, зазначено витяг з технічної документації від 29.05.2020 року щодо визначення нормативної грошової оцінки землі у сумі 2175306,48 грн. Цим рішення з ПП «Екатерина.» (вул. Наконечного, 170, м. Ладижин, Вінницької області, ) вирішено стягнути певні кошти.

Із вищенаведеного рішення дійсно вбачається, що позивач приймав участь під час судового розгляду справи і відповідно був обізнаний про наявність спірного витягу з технічної документації від 29.05.2020 року. Із позовом по цій справі Ладижинська міська рада звернулась 19.10.2020 року, ухвалою суду від 26.10.2020 року відкрито провадження.

Таким чином, ще у період з жовтня 2020 року позивач достовірно знав про наявність спірного витягу з технічної документації від 29.05.2020 року і відповідно з цього часу розпочинається перебіг строку звернення до суду.

Згідно ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин, позивачем пропущений строк звернення до суду.

Відповідно до ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Під час судового розгляду справи у судовому засіданні судом було з`ясовано вказане питання та встановлено, що позивачем пропущений строк звернення до суду. Судом позивачеві додатково було надано час для надання письмових пояснень чи заяви про поновлення строку звернення до суду із вказанням інших причин.

17.06.2024 року до суду від позивача надійшли заперечення, в яких він посилається на те, що спірний витяг є нормативно-правовим актом, відповідно може бути оскаржений в суді протягом усього строку. Інших поважних причин стороною позивача суду не наведено.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що спірний витяг є нормативно-правовим актом, з огляду на таке.

Як вже зазначалось, існування спірного витягу з технічної документації про грошову оцінку землі не є триваючим порушенням, оскільки триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Суд зазначає, що оскаржувані дії та витяг не перебувають у стані безперервного продовження, що є характерною ознакою триваючого порушення, а вчиняються одноразово при виданні відповідного витягу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 року по справі № 809/1568/17 та ряду інших постанов.

Крім цього, суд зауважує, що згідно ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» (далі Закон), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, серед іншого, визначення розміру земельного податку; визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Ст. 23 Закону передбачено, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

П. 1 р. 3 Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 року № 489, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.12.2016 року за № 1647/29777 та був чинний на момент виникнення спірних правовідносин визначено, що за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Таким чином, витяг є документом, який оформлюється за результатом проведення нормативної грошової оцінки, відображає дані стосовно окремої земельної ділянки та видається суб`єктом владних повноважень лише за заявою зацікавленої особи.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень є нормативно-правовим або індивідуальним актом.

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

З наведеного вбачається, що витяг з технічної документації не встановлює, не змінює, не припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, не розрахований на довгострокове та неодноразове застосування, але виданий в порядку надання адміністративних послуг, стосується прав або інтересів лише певних осіб, які мають відношення до окремої земельної ділянки, та дія якого вичерпується його виконанням.

Суд також додатково звертає увагу на те, що прийняття нормативно-правового акту відбувається шляхом дотримання певної процедури його прийняття.

Так, згідно Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. № 731 державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які є суб`єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. № 493 Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, цього Положення та інших актів законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів.

Державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси і стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.

На державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб`єктами нормотворення в електронній (через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки) або паперовій формі в порядку, визначеному Мін`юстом, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами "Для службового користування", "Особливої важливості", "Цілком таємно", "Таємно" та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування.

У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

При направленні на виконання та опублікуванні нормативно-правового акта посилання на дату і номер державної реєстрації акта є обов`язковим.

З наведеного вбачається, що вказаними нормами визначені певні ознаки нормативно-правового акту, які не має витяг з технічної документації.

Суд наголошує, що також зазначена процедура прийняття нормативно-правового акту не була застосована і не повинна була бути застосованою під час видачі витягу з технічної документації.

Крім цього, у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» також визначено певна процедура прийняття органами місцевого самоврядування нормативно-правових актів.

Суд також приймає до уваги позицію відповідача стосовно того, що спір, за результатом розгляду якого Верховним Судом прийнято постанову від 23.10.2023 року по справі № 814/426/18 не є ідентичним до цієї справи, відповідно висновки суду не підлягають застосуванню до цієї справи, з огляду на таке.

Як вже зазначалось, предметом спору по справі № 814/426/18 першочергово дійсно є рішення Миколаївської міської ради від 27.01.2011 року № 3/40 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва» та технічна документація про нормативну грошову оцінку земель міста від 27.01.2011 року. По цій справ також заявлені похідні позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасувати витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, надані Управлінням Держгеокадастру у Миколаївському районі Миколаївської області.

Із вказаної постанови вбачається, що питання щодо статусу спірних документів визначалось судом у контексті дослідження дотримання позивачем строку звернення до суду. І Верховний Суд послався на висновки Великої Палати Верховного Суду по справі № 461/8220/13-а (Провадження №11-241апп18), де предметом спору також визначено рішення органу місцевого самоврядування (ухвала міської ради), яким затверджено грошову оцінку земель, у постанові від 08.05.2018 року Велика Палата дійшла висновку, що така ухвала міської ради є нормативно-правовим регуляторним актом, оскільки прийнята уповноваженим органом суб`єкта владних повноважень, змінює норми права, скасовує інший правовий акт, поширюється на невизначене коло осіб (платників податку з плати за землю, коло яких не є конкретно визначеним, оскільки ухвала лише визначає коло суб`єктів, на які поширюється її дія, однак жодним чином не персоніфікує їх) та спрямована на правове регулювання адміністративних відносин між регуляторним органом та іншими суб`єктами господарювання. А також на висновки Верховного Суду у постанові від 10.04.2020 у справі № 615/1182/15-а.

При цьому, Верховний Суд вказав, що предметом спору у справі, яка розглядається (814/426/18), є рішення Миколаївської міської ради від 27.01.2011 року № 3/40 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Миколаєва» зі змінами та витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.01.2012 № 215-04, від 31.01.2018 № 137/175-18, які з урахуванням зазначених вище висновків Верховного Суду належать до нормативно-правових актів.

Але предметом дослідження по вказаним справам Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду було питання правового статусу саме по рішенням міської ради щодо затвердження нормативної грошової оцінки землі, а не питання правового статусу витягів з технічної документації, які вказані судом як похідні.

Суд звертає увагу, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання заяв, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з цим позовом з порушенням строку такого звернення та ним не доведено існування поважних причин пропуску строку.

Відповідно до ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, зокрема, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Водночас слід врахувати, що суддя Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід О.С. на підставі наказів №013 А/г від 10.06.2024 року та № 065 В/к від 11.06.2024 року в період з 19.06.2024 року по 02.07.2024 року перебувала у відрядженні та у відпустці, а тому повний текст даної ухвали постановлений у строк, визначений КАС України.

Керуючись ст.ст. 4, 122, 123, 240, 248, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Ладижинської міської ради про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позовну заяву Приватного підприємства "Екатерина." до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ладижинської міської ради про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування витягу в адміністративній справі № 120/3735/24 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 04.07.2024 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна