Справа № 640/23528/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, що полягає у затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року у справі № 640/1504/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 20 лютого 2021 року по 18 травня 2021 року у сумі 484 845 (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот сорок п`ять) гривень 20 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням рішення з боку відповідача про поновлення позивача на посаді.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року позов задоволено повністю:

- визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, що полягає у затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року у справі № 640/1504/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 20 лютого 2021 року по 18 травня 2021 року у сумі 484845 (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот сорок п`ять) гривень 20 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції зроблено хибні висновки про наявність підстав для застосування коефіцієнту підвищення посадових окладів прокурорів при розрахунку позивач середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду відповідно до статті 81 Закону №1697-VII, пункту 10 Порядку №100 та Постанови №1155.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2022 та 22.07.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022 зупинено провадження у справі № 640/23528/21 до набрання законної сили рішення по справі № 640/1504/20.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2024 поновлено апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії; продовжено апеляційний розгляд справи за правилами письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом № 2126ц від 21 грудня 2019 року на підставі рішення кадрової комісії № 2 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріату) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року визнано протиправним і скасовано рішення кадрової комісії № 2 "Про неуспішне проходження прокурором атестації" № 24 від 12.12.2019 року. Визнано протиправним і скасовано наказ Генерального прокурора №2126ц від 21.12.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріат) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України та органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді, рівнозначній посаді начальника управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріату) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної Прокуратури України з 25.12.2019 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2019 року по 19.02.2021 року в сумі 2 334 093,35 грн. (два мільйона триста тридцять чотири тисячі дев`яносто три гривні 35 копійок).

Суд допустив негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді рівнозначній посаді начальника управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріату) Кваліфікаційно- дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України з 25.12.2019 та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 166 123,85 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року змінено, викладено абзац четвертий його резолютивної частини в такій редакції: "Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріату) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року".

На виконання рішення суду 02 березня 2021 року суд видав виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Наказом № 617ц від 19 травня 2021 року на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2021, постанови Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 від 27.04.2021 у справі № 640/1504/20 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріату) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року (копія додається).

08 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою про проведення нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Листом за вих. № 07-393-20 від 20.07.2021 Офіс Генерального прокурора повідомив, що виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду здійснюється на підставі ухвали про виплату середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника (копія додається).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року, залишеним в цій частині без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року, у справі № 640/1504/20 встановлено, що за період з часу звільнення з посади з органів прокуратури, розміри посадового окладу за посадою позивача складали: до 15.01.2020 включно - 9340,00 грн.; з 16.01.2020 по теперішній час - 37748,00 грн, тож коефіцієнт підвищення з 16.01.2020 становить 4,04. Відтак, середньоденна заробітна плата позивача для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить з 25.12.2019 по 15.01.2020 - 2069,15 грн, а з 16.01.2020 - 8359,40 грн.

Колегія суддів не може у повному обсязі погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами другою, третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною другою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, передбачено положеннями статті 236 КЗпП України.

Так, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У аспекті доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.

Так, у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Верховний Суд у цій справі підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Також Верховний Суд наголосив, що наведені приписи Кодексу не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.

Як висновок, суд касаційної інстанції у справі № 640/19103/19 констатував, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Правова позиція щодо застосування приписів статті 236 КЗпП України неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 лютого 2018 року у справі №807/2713/13-а, від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 31 липня 2019 року у справі №813/593/17, від 25 вересня 2019 року у справі №813/4668/16, від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а, від 19 грудня 2019 року у справі №2а-7683/12/1370, від 05 лютого 2020 року у справі №815/1676/18, від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19, від 26 листопада 2020 року у справі №500/2501/19, від 19 квітня 2021 року у справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі №826/3465/18, від 21 жовтня 2021 року у справі № 280/5260/19, від 27 січня 2022 року у справі № 580/5185/20, від 09 листопада 2022 року у справі № 460/600/22, від 23 березня 2023 року у справі № 420/8539/21.

Колегія суддів також звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 460/600/22, який, урахувавши раніше висловлену правову позицію щодо застосування статті 236 КЗпП України, зазначив, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущене до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Доводи Офісу Генерального прокурора в апеляційній скарзі про необхідність звернення позивача з заявою або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, є помилковими та спростовуються наведеною практикою Верховного Суду.

У свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2021 у справі № 640/1504/20, яке підлягало негайному виконанню в частині поновлення позивача на посаді, не виконувалось відповідачем до 19.05.2021 - дня прийняття наказу № 617ц, яким позивача поновлено на посаді.

Таким чином, з урахуванням вихідних днів, затримка виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2021 становить 58 робочих днів (у лютому 2021 року - 5 робочих днів; у березні 2021 року - 22 робочі дні; у квітні 2021 року - 22 робочі дні; у травні 2021 року - 9 робочих днів).

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що перебування ОСОБА_1 на посаді старшого наукового співробітника в Науково-дослідному інституті вивчення проблем злочинності імені В. В. Сташиса Національної академії правових наук України (м. Харків) унеможливило виконання рішення суду, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що перебування на посаді прокурора несумісне з обійманням посади в будь-якому органі державної влади, іншому державному органі, органі місцевого самоврядування та з представницьким мандатом на державних виборних посадах.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 25 Закону України «Про запобігання корупції» посадовим та службовим особам органів прокуратури забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

За змістом вказаних норм на прокурора поширюються обмеження щодо сумісництва та особа, яка перебуває на посаді прокурора, не може займатися іншою оплачуваною роботою, крім, в тому числі, наукової діяльності.

За наведених обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що перебування позивача на посаді старшого наукового співробітника з Науково-дослідному інституті вивчення проблем злочинності імені В. В. Сташиса Національної академії правових наук України не порушує встановлених антикорупційним законодавством обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, оскільки є науковою діяльністю.

При цьому, питання несумісності посад може бути вирішено після поновлення позивача на посаді та, у випадку недодачі ним заяви про звільнення із посади, яку він обіймав на той час.

Правова позиція суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.09.2021 у справі № 640/755/19, що ухвалена у аналогічних правовідносинах за участю Офісу Генерального прокурора.

Так, розраховуючи розмір суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року, залишеним в цій частині без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року, у справі № 640/1504/20 встановлено, що за період з часу звільнення з посади з органів прокуратури, розміри посадового окладу за посадою позивача складали: до 15.01.2020 включно - 9340,00 грн.; з 16.01.2020 по теперішній час - 37748,00 грн, тож коефіцієнт підвищення з 16.01.2020 становить 4,04. Відтак, середньоденна заробітна плата позивача для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить з 25.12.2019 по 15.01.2020 - 2069,15 грн, а з 16.01.2020 - 8359,40 грн.

Поряд з цим, постановою Верховного Суду від 11 серпня 2022 року по справі № 640/1504/20 касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково: рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у цій справі в частині підстав скасування наказу про звільнення позивача змінено, виклавши їх мотивувальну частину у редакції цієї постанови. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у цій справі в частині обрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, що підлягає стягненню на його користь з відповідача, скасовано та направлено справу у цій частині на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року залишено без змін.

Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 у справі № 640/1504/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2024, адміністративний позов задоволено частково: стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2019 по 19.02.2021 у сумі 595915,20 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказані рішення судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що розмір середньоденного заробітку позивача становить 2069,15 грн і правові підстави для застосування коефіцієнта підвищення з 12.12.2020 відсутні.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, в межах даної справи не підлягають доказуванню обставини щодо розміру середньоденного заробітку позивача.

Відтак, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, що підлягає стягненню з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 за період з 20 лютого 2021 року по 18 травня 2021 року становить 120010,70 грн (2069,15*58 робочих дні), що є правовою підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора, що полягає у затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2021 у справі № 640/1504/20, оскільки такі вимоги повинні вирішуватись в порядку статті 383 КАС України (щодо вирішення процесуальних питань пов`язаних з виконанням судового рішення в справі № 640/1504/20), а не шляхом подання окремого позову та розгляду питання про стягнення коштів за затримку виконання судового рішення. Для застосування статті 236 КЗпП України достатньо встановлення факту затримки, незалежно від причин такої затримки.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанова Верховного Суду.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судовою колегією враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції шляхом прийняття нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року - скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 20 лютого 2021 року по 18 травня 2021 року у сумі 120010,70 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович