Справа № 160/10607/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до 20 Регіональної військово-лікарської комісії про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
23.04.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до 20 Регіональної військово-лікарської комісії, в якій представник позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність 20 Регіональної військово-лікарської комісії щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань у розмірі 30 000 гривень щомісячно за період з 01.12.2023 року по 30.04.2024 року;
- зобов`язати 20 Регіональну військово-лікарську комісію нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду за виконання бойових (спеціальних) завдань у розмірі 30 000 гривень щомісячно за період з 01.12.2023 року по 30.04.2024 року.
В обґрунтування позову зазначено щодо протиправної бездіяльності 20 Регіональної військово-лікарської комісії щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань у розмірі 30 000 гривень щомісячно за період з 01.12.2023 року по 30.04.2024 року.
Станом на теперішній час, згідно штату 20 регіональної-військово лікарської комісії, позивач, старший солдат ОСОБА_1 , призваний за мобілізацією під час особливого періоду, проходить військову службу у 20 регіональній військово-лікарській комісії на посаді фельдшера відділення експертизи. Згідно функціональних обов`язків фельдшера відділення експертизи 20 регіональної військово-лікарської комісії (що додається), затверджених начальником 20 РВЛК 01.04.2023, фельдшер відділення експертизи відділення безпосередньо підпорядковується начальнику відділення експертизи 20 регіональної військово-лікарської комісії, та відповідає за: за дотримання розпорядку дня, вимог наказів і порядку роботи з конфіденційними документами; за прийом, реєстрацію, облік, зберігання та розшук документів, якісне і своєчасне відпрацювання службових документів за посадою. Згідно тексту тих же функціональних обов`язків, на фельдшера відділення експертизи 20 регіональної військово-лікарської комісії покладається: отримання, реєстрація, облік, зберігання службових документів, експертних документів з питань медичного огляду військовослужбовців стосовно визначення їх придатності до військової служби за станом здоров`я, встановлення причинного зв`язку захворювань (травм, поранень, контузій, каліцтв); своєчасна доповідь начальнику 20 Регіональної військово-лікарської комісії про документи, які надійшли; контроль за підготовкою та оформленням документів до розгляду; видача під розпис документів виконавцям і одержання від них виконаних документів; забезпечення виконання встановлених правил роботи з документами; забезпечення зберігання документів, не допускати порушень, які можуть привести до втрати службових документів; ведення номенклатури справ, підготовка документів до здавання в архів; контроль за правильністю зберігання і наявністю журналів вхідних і вихідних документів, справ, канцелярського майна; доповідь начальнику відділення про стан роботи з документами; виконання інших розпоряджень начальника 20 Регіональної військово-лікарської комісії, які стосуються службової діяльності та відповідають законодавчими актами України; участь у проведенні прийому громадян у випадках їх звернень з питань медичного огляду та встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв; участь у проведенні методичних занять з фельдшерами, секретарями позаштатних постійно діючих ВЛК ТЦК та СП, госпітальних ВЛК, гарнізонних ВЛК з питань організації та проведення медичного огляду військовослужбовців, призовників (допризовників), громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних фельдшера відділення експертизи має виключне право дароване начальником 20 РВЛК: повертати виконавцям документи і вимагати їх доопрацювання в разі порушення вимог встановлених Інструкцією з діловодства у ЗСУ; приймати участь, на правах секретаря, у засіданні 20 Регіональної військово-лікарської комісії для вирішення питань з встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв. Таким чином, відповідно до положень функціональних обов`язків фельдшера відділення експертизи, до посадових обов`язків фельдшера відділення експертизи 20 РВЛК старшого солдата ОСОБА_1 , не входить перебування у складі військово-лікарської комісії та проведення військово-лікарської експертизи. Відповідно пункту 2.4.9. глави 2 розділу І Положення №402 ЦВЛК та ВЛК регіонів дислокуються на фондах ВМКЦ регіонів. Отже, 20 РВЛК знаходиться на всебічному забезпеченні військової частини НОМЕР_1 (ВМКЦ Східного регіону), отже виплату грошового забезпечення особовому складу 20 РВЛК здійснює фінансово-економічна служба військової частини НОМЕР_1 (ВМКЦ Східного регіону), на підставі наказів начальника 20 РВЛК (з адміністративно-господарської діяльності), у зв`язку з чим 20 РВЛК вважає за доцільне залучити військову частину НОМЕР_1 до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Щодо залучення у якості третьої особи як військової частини НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Частиною 4 вказаної статті визначено, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Таким чином, третя особа може вступити у справу у разі коли рішення у такій справі може вплинути на її права, свободи, інтереси або обов`язки.
З огляду на викладене, суд не може погодитися із твердженням представника відповідача про невідворотний вплив рішення суду по даній справі на права, свободи, інтереси або обов`язки учасників суспільних відносин військової частини НОМЕР_1 .
Окрім того, на підтвердження своєї позиції відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні приписів ст. 73-76 КАС України.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволення клопотання представника відповідача про залучення третьої особи.
26.06.2024 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2024 року зазначена вище справа розподілена та 24.04.2024 року передана судді Пруднику С.В.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на службі у 20 Регіональній військово-лікарській комісії та займає посаду фельдшера відділення експертизи, що підтверджено копією довідки 20 Регіональної військово-лікарської комісії №36 від 01.04.2023 року.
На виконання приписів Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402 (із змінами та доповненнями), Центральною військово-лікарською комісією було затверджено Положення про 20 регіональну військово- лікарську комісію, яким визначаються функції та повноваження 20 регіональної військово-лікарської комісії (надалі - Положення про 20 РВЛК).
Відповідно до завдань, функцій та повноважень, визначених Положенням про 20 РВЛК, затверджений штатний розпис особового складу 20 регіональної військово-лікарської комісії.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами внесеними Указом Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2023 року № 58/2023 затвердженого Законом України від 07 лютого 2023 року №2915-IX, постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (зі змінами), наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 06 березня 2023 року № 5718/з, наказами 20 РВЛК Про виплату додаткової винагороди від 04.05.2023 року № 8; від 01.06.2023 року № 10; від 01.07.2023 року № 17; від 01.08.2023 року № 20; від 04.09.2023 року № 24; від 02.10.2023 року № 29; від 05.12.2023 року № 47 позивачеві нараховувався та виплачувався такий вид грошового забезпечення військовослужбовців як додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн. на місяць в розрахунку пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.
У грудні 2023 року відповідачем було припинено нарахування та виплату позивачеві додаткової грошової винагороди у розмірі 30 000 грн.
Як зазначив представник позивача у поданій до суду позовній заяві, ані посада, ані статус ОСОБА_1 не змінилися, жодних дисциплінарних стягнень до позивача застосовано не було, він й надалі продовжує виконувати функції передбачені посадовою інструкцією фельдшера відділення експертизи та положенням про 20 Регіональну військово-лікарську комісію.
13.04.2024 року з метою з`ясування підстав припинення нарахування означених вище грошових коштів, на адресу відповідача було направлено адвокатський запит.
18.04.2024 року відповідач надав відповідь у котрій зазначив, що виплата додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень з розрахунку на місяць пропорційно часу виконання завдань (заходів) здійснюється військовослужбовцям медичного складу (лікарям), які входять до складу ВЛК (а також спеціалістам інших спеціальностей, залученим для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи), які згідно бойових наказів (бойових розпоряджень) виконують бойові (спеціальні) завдання - залучені до проведення військово- лікарської та лікарсько-льотної експертизи.
Також відповідач, з посиланням на роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 20.02.2024 року № 220/13/1448, вказав, що на позивача не розповсюджує свою дію «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцем Збройних сил України та деяким іншим особам № 260 від 07.06.2018 року.
Позивач вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, котра полягає у не нарахуванні та невиплаті йому додаткової грошової винагороди у розмірі 30 000 грн. щомісяця пропорційно виконання бойових (спеціальних) завдань, звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.
Вказане кореспондується також з положеннями частини першої статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Згідно ч. 1 ст. 1 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» віл 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Частиною другою ст. 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять, зокрема, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Постанова №168 прийнята на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Абзацем 4 п. 1-1 Постанови №168 встановлено, що військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (далі Порядок №260).

Згідно п. 2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Передусім суд зазначає, що посилання позивача на розмір та складові його грошового забезпечення, які він отримував за межами спірного періоду проходження військової служби (травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року, жовтень 2023 року та грудень 2023 року) не мають юридичного значення для вирішення цього спору, оскільки виплата грошового забезпечення здійснюється відповідно до конкретних положень законодавства, а не виходячи з обставин попередньої дійсності. Відповідно, наявність або відсутність підстав для отримання позивачем у вказаний період спірної додаткової винагороди не пов`язана та не залежить від отримання чи неотримання ним такої винагороди в минулому та майбутньому.

В цьому ж аспекті справи суд звертає увагу позивача і на те, що надані ним на підтвердження цих обставин докази не містять складових грошового забезпечення, оскільки відомості вказані лише щодо нарахованих/виплачених сум, без їх розрахунку.

В цій справі суд виходить зі змісту Зведеної довідки, якою відповідач підтвердив, що в спірний період проходження військової служби позивач додаткову винагороду згідно Постанови №168 не отримував, саме цьому і надається правова оцінка в цій справі.

Як згідно Постанови №168, так і згідно Порядку №260 додаткова винагорода виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань). В юридичній ситуації позивача він також посилався на Бланкетні положення законодавства перелік завдань, затверджений Міністром оборони України, згідно якого військовослужбовці у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави можуть отримувати спірну додаткову винагороду. Водночас, ця умова є додатковою, а не альтернативною стосовно виконання бойових (спеціальних) завдань.

Отже, право на отримання додаткової винагороди в юридичній ситуації, про існування якої щодо себе стверджував позивач, наявне у разі існування одночасно двох обставин:

1) особа є військовослужбовцем, який виконує бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) абз. 16 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260;

2) особа при цьому перебуває у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України абзац 22 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260.

При цьому первинним та визначальним є саме відповідність особи обставині, а саме: особа є військовослужбовцем, який виконує бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) абз. 16 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260.

В свою чергу підтвердження цієї обставини здійснюється у визначений законодавством спосіб згідно п. 4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

1) бойовий наказ (бойове розпорядження);

2) журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Вказані документи, згідно їх функціонального призначення, повинні мати індивідуальний характер щодо юридичної ситуації конкретної особи, тобто стосуватися не обставин діяльності військової частини (установи, організації) (наприклад, їх функціонування як таких, визначення їх завдань), а саме конкретної особи (містити відомості про її залучення/участь у бойових (спеціальних) завданнях.

Позивач стверджував, що особовий склад відповідача продовжує виконувати бойові (спеціальні) завдання розгорнутого пункту управління Медичних сил Збройних Сил України згідно журналу ведення оперативної обстановки. Відповідач цю обставину не заперечив, а тому вона визнається судом встановленою згідно ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

В свою чергу в цій справі встановленню підлягає участь саме позивача у відповідних завданнях. Сам позивач не стверджував, що такі завдання ним виконувались, на підтвердження виконання саме ним (не відповідачем як органом, а позивачем як окремим суб`єктом) відповідних завдань позивачем жодного доказу не надано, в ході судового розгляду та витребування доказів судом встановлено відсутність таких доказів щодо позивача як таких. В свою чергу доводи позивача зводилися до загального ствердження про залучення як такого до виконання відповідних завдань і отримання позивачем додаткової винагороди раніше.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.

Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.

Як вже зазначав суд, в законодавстві, яке регулює спірні правовідносини, відсутні нормативні положення, згідно яких виплата додаткової винагороди пов`язана з самим фактом її виплати раніше. В свою чергу таке законодавство явно та однозначно пов`язує нарахування та виплату такої винагороди (в аспекті юридичної ситуації позивача) передусім з виконанням бойових (спеціальних) завдань самим позивачем.

Суд наголошує, що про виконання самим позивачем таких завдань не зазначав сам позивач, не надані ним і відповідні докази, в свою чергу в ході судового розгляду судом встановлено відсутність таких доказів.

Більш того, з аналізу функціональних обов`язків, відповідно до яких позивач проходить військову службу, позивач в цілому не може виконувати бойових (спеціальних) завдань, з якими законодавством пов`язано виплату додаткової винагороди згідно Постанови №168. Так, посадові обов`язки позивача не стосуються сутнісного здійснення відповідачем своїх повноважень (тобто, проведення медичних оглядів), натомість зводяться до організаційно-технічного забезпечення існування відповідача як організації, без взаємозалежності саме з функціональним призначенням відповідача. Іншими словами, позивач сприяє діяльності відповідача як органу в цілому, однак не причетний до здійснення відповідачем його функціонального призначення (проведення медичних оглядів).

В порядку ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судом враховується правозастосування, здійснене Касаційним адміністративним судом у постанові від 18.10.2023 року у справі №420/16628/22, оскільки в цій справі Верховний Суд відхилив формалістичний підхід до права на отримання додаткової винагороди згідно Постанови №168 та наголосив на первинності саме виконуваного особою функціоналу для цілей визначення права на додаткову винагороду, передбачену Постановою №168.

За таких обставин суд констатує відсутність факту виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, в зв`язку з чим він не має права на отримання додаткової винагороди згідно Постанови №168.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до 20 Регіональної військово-лікарської комісії про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник