Справа № 149/1412/24
Суддя: Павлюк О. О.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/1412/24
Провадження №2-а/149/26/24
Номер рядка звіту 129
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.07.2024 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Павлюк О. О.,

при секретарі Олійник І. С.

за участі позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Виноградського А. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за адміністративноим позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.02.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було винесено постанову № 75 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 просить визнати її протиправною та скасувати.

Ухвалою суду від 14.05.2024 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу визначено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

17.05.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, оскільки рішення є обгрунтованим і законним, позивачу було запропоновано отримати розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 937 від 01.02.2024, однак останній відмовився під відеозапис.

27.05.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що відповідачем не надано копії розпорядчого документу, підписаного головою місцевої держадміністрації та керівником ТЦК та СП і скріпленого їх печатками, протокол про адміністративне правопорушення був складений у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази належного та своєчсного сповідшення позивача про час, дату та місце розляду справи.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову заперечує за обставин, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.02.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було винесено постанову № 75 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. (копія на а.с. 10-11).

Зі змісту вищенаведеної постанови вбачається, що громадянин фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відповідно до мобілізаційного розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.014.2024 за вихідним № 650 із завданням з передачі транспортних засобів і техніки військовим формуванням для підприємств, установ, огрганізацій, громадян власників транспортних засобів не виконав в повному обсязі поставку транспортного засобу, а саме поставку автомобіля КАМАЗ 53212 спеціальний вантажний автокран 10-20Т-С, д.н.з. НОМЕР_1 .

Частинами 1-3 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами (у тому числі водними) і технікою (далі - транспортні засоби) і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів. Порядок виконання військово-транспортного обов`язку, норми безоплатного залучення, вилучення та примусового відчуження транспортних засобів і техніки на період мобілізації та у воєнний час визначаються Кабінетом Міністрів України. Норми безоплатного залучення, вилучення та примусового відчуження транспортних засобів і техніки визначаються у відсотках за підприємством (установою, організацією) за галузями національної економіки.Виконання військово-транспортного обов`язку під час мобілізації здійснюється згідно з Мобілізаційним планом України шляхом безоплатного залучення транспортних засобів підприємств, установ та організацій усіх форм власності для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на умовах їх повернення власникам після оголошення демобілізації.

Пунктами 5-6 Положення про військово-транспортний обов`язок затвердженого посмтановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 р. № 1921(в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. № 405) посадові особи та громадяни несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання військово-транспортного обов`язку відповідно до закону. Військово-транспортний обов`язок є складовою частиною мобілізаційної підготовки і мобілізації в державі та включає в себе проведення заходів, пов`язаних з військовим обліком, завчасною підготовкою, перевіркою готовності до передачі та передачею в особливий період транспортних засобів і техніки військовим формуванням.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Президентом України 25 лютого 2022 року підписано Указ «Про загальну мобілізацію» №69/2022, строки якого в подальшому відповідними Указами були продовжені.

Тобто, саме з періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації відповідно до положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» законодавець пов`язує настання особливого періоду.

Розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 650 від 29.01.2024 (копія на а.с. 50) ОСОБА_1 повідомлено про необхідність в строк до 08.02.2024 забезпечити поставку транспортного засобу зареєстрованого на ОСОБА_1 - КАМАЗ 53212 спеціальний вантажний автокран 10-20Т-С, д.н.з. НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проведення огляду та оформлення відповідних документів з передачі транспортного засобу військовим формуванням.

Як вбачається з дослідженого в судовому засідання відеозапису, позивачу вказане розпорядження було зачитано, його отримано (що він також не заперечив у судовому засіданні), однак від підпису в його отримання останній відмовився, що також підтверджується актом про отримання (відмову в отриманні) розпорядження (копія на а.с. 51).

15.02.2024 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Хмільницького РВП для доставки ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 75 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП (копія на а.с. 52). Від отримання копії протоколу ОСОБА_1 відмовився, про що наявна відмітка у відповідній графі протоколу. Також останньому було повідомлено про час та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про наявність розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та необхідність в строк до 08.02.2024 забезпечити поставку транспортного засобу зареєстрованого на ОСОБА_1 - КАМАЗ 53212 спеціальний вантажний автокран 10-20Т-С, д.н.з. НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проведення огляду та оформлення відповідних документів з передачі транспортного засобу військовим формуванням, зі змістом вказаного розпорядження його було ознайомлено 01.02.2024.

Оцінюючи докази поважності причин невиконання обов`язку у встановлений строк (до 08.02.2024) суд зважає на те, що дійсно, як вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 927 (копія на а.с. 9) в КНП "Хмільницька ЦЛ" ОСОБА_1 перебував з 05.02.2024 по 12.02.2024, однак протокол про адміністративне правопорушення складено 20.02.2024. В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечив, що після 08.02.2024 року до нього прибули співробітники поліції, які відібрали пояснення і докази щодо причин непоставки транспортного засобу на військовий облік. При цьому, як встановлено в ході судового розгляду та не заперечувалося самим ОСОБА_1 , після того, як відпали обставини, за яких він за станом здоров`я не зміг виконати вимогу ІНФОРМАЦІЯ_2 (завершилося його лікуванн), він, достеменно знаючи про зміст рішення жодних дій на його виконання не вчинив, до ІНФОРМАЦІЯ_2 не звертався тощо. В ході судового розгляду також не встановлено, що існували інші підстави, які б перешкодили ОСОБА_1 виконати вимогу щодо мобілізації автомобіля (відсутність автомобіля, неповноважність суб`єкта вимоги, відсутність обов`язку у ОСОБА_1 тощо).

Особиста відмова позивача від отримання розпорядження та копії протоколу про адміністративне правопорушення за встановлених судом обставин не виключає його відповідальність за порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу в особливий період зважаючи і на те, що в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що вимогу з мобілізації автомобіля не виконав.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З огляду на вищевказане та зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП,а оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, і підстав для її скасування не вбачає, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи.

Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим, підстав для задоволення позовних вимог і його скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Залишити постанову №75 від 23.02.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу - без змін, а позовну заяву - без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 01.07.2024 о 12:40 год.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя Павлюк О. О.