Справа № 520/26842/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 р.Справа № 520/26842/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДПС у Харківській області та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В.) від 19.12.2023 року (повний текст складено 27.12.24 року) по справі № 520/26842/23 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про скасування наказу, податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 3593-п від 01.08.2023; скасувати податкове повідомлення-рішення № 8 від 07.09.2023р. на суму 1020 грн; скасувати податкове повідомлення-рішення № 8 від 07.09.2023р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 3593-п від 01.08.2023 та спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки наказ про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 № 3593-п від 01.08.2023 не містить жодних посилань на наявну інформацію та/або отриману в установленому законодавством порядку про допущені порушення вимог законодавства позивачем, джерело отримання такої інформації, а отже не містить конкретних підстав для призначення перевірки. З урахуванням наведеного вважав, що оскаржуваний наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 3593-п від 01.08.2023р. та, відповідно, податкові повідомлення-рішення № 8 від 07.09.2023р., № 8 від 07.09.2023р. є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 у справі № 520/26842/23 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області №3593-п від 01.08.2023р.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 8 від 07.09.2023р.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 8 від 07.09.2023р.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три) гривні, 60 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області () на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три) гривні, 60 коп.

Відповідачі не погодилися з рішенням суду першої інстанції та подали апеляційні скарги, в яких просять його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Позивач подав відзиви на апеляційні скарги, в яких просить в задоволенні апеляційних скарг відмовити та залишити в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2024.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг та відзиви на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 серпня 2023 року в.о. начальника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з посиланням на статтю 19-1, статтю 20, підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80, підпункт 69.2 пункту 69 розділу ХХ Податкового кодексу України, з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), прийнято наказ № 3593-П "Про проведення фактичної перевірки", яким наказано провести з 01 серпня 2023 року фактичну перевірку тривалістю не більше 10 діб магазину "Оптовичок" за адресою: АДРЕСА_1 , у якому здійснює підприємницьку діяльність позивач, за період діяльності у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Не погодившись із вказаним наказом "Про проведення фактичної перевірки", а також вважаючи його протиправним, представником позивача 21.08.2023 р. подано до Державної податкової служби України скаргу, за наслідком розгляду якої контролюючим органом складено та направлено лист від 15.09.2023 р. № 27361/6/99-00-07-04-01-06, яким зазначено, що доводи викладені у скарзі не знайшли свого підтвердження, а тому наказ про проведення фактичної перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 01.08.2023 р. № 3593-П виданий в межах повноважень та у відповідності до чинного законодавства України, і як результат підстав для його скасування немає.

Перевірку розпочато 01.08.2023 р. о 14 год. 36 хв. після вручення особі, що здійснює розрахункові операції - продавцю ОСОБА_2 , наказу № 3593-П "Про проведення фактичної перевірки" від 01.08.2023 р. та ознайомлення з направленням на перевірку від 01.08.2023р. № 4737 та № 4738 на виконання п. 81.1 статті 81 ПК України, що підтверджується відповідними відмітками про вручення та підписом уповноважених осіб у направленнях на перевірку, копії яких містяться у матеріалах справи.

За результатами вказаної перевірки було складено акт фактичної перевірки від 07 серпня 2023 року за № 218/04/36/07-08/РРО/ НОМЕР_1 , за висновком якого, встановлено порушення п. 1, 2, 10, 11, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п. 85.2 ст. 85 ПК України, Наказу МРУ № 13 від 21.01.2016р. «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок).

На підставі акту фактичної перевірки від 07.08.2023 р. за № 218/04/36/07-08/РРО/ ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 8 від 07.09.2023 р., яким до ФОП ОСОБА_1 за порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 1020,00 грн., а також податкове повідомлення-рішення № 8 від 07.09.2023р., яким до ФОП ОСОБА_1 за порушення п. 1, 2, 10, 11, 12 ст. 3 Закону України Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 116699,35 грн.

Не погодившись з прийнятим податковим органом наказом про проведення перевірки, а також винесеними за результатами проведення перевірки податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність фактичних підстав для прийняття оскаржуваного наказу та необхідності здійснення податкового контролю за діяльністю ФОП ОСОБА_1 у формі фактичної перевірки, що є підставою вважати оскаржуваний наказ таким, що не відповідає приписам чинного законодавства. Також суд зазначив, що у разі недотримання вимог проведення податкової перевірки, у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішень за результатами виявлених порушень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення фактичних перевірок визначено положеннями статті 80 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно пункту 80.2 статті 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (підпункт 80.2.1);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2);

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування (підпункт 80.2.3);

- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (підпункт 80.2.4);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (підпункт 80.2.5);

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (підпункт 80.2.6);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункт 80.2.7).

Отже, законодавством чітко визначено порядок проведення перевірок платників податків, зокрема проведення фактичної перевірки.

Нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема фактичних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Невиконання наведених вимог призводить до визнання перевірки незаконною та до відсутності її правових наслідків.

Разом з тим, неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 та Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 826/10069/15.

Недотримання наведених процедурних питань під час проведення податкової перевірки нівелює її наслідки, незалежно від виявлених порушень.

За змістом наказу № 3593-п від 01.08.2023 (а.с. 20, т. 1), правовою підставою для проведення фактичної перевірки діяльності позивача контролюючим органом визначено, зокрема підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового Кодексу України.

В той же час, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення фактичної перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.

Такі висновки викладено Верховним Судом в постановах від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5729/20-а, від 23 грудня 2021 у справі № 440/950/20, тощо.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в наказі ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 01.08.2023 № 3593-П "Про проведення фактичної перевірки" відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють. Також суд зазначив, що у наказі не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності підприємця вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Згідно правових висновків, які викладені в постанові Верховного Суду від 21.12.2022р. у справі № 500/1331/21 формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні однією правовою нормою декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Приймаючи рішення про проведення фактичної перевірки та оформлюючи відповідний наказ, контролюючий орган для належного визначення юридичної підстави, разом із відображенням підпункту відповідної статті Податкового кодексу України, зобов`язаний також вказати відповідну фактичну підставу (або отримання інформації про порушення, або здійснення визначених законодавством функцій, або за наявності сукупності підстав - вказати обидві).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.07.2022 у справі № 120/5728/20-а.

В ході розгляду справи Головне управління ДПС у Дніпропетровській області посилалося на те, що підставою для проведення перевірки слугувала скарга споживача, хоча посилання на наявність такої скарги (фактичної підстави) наказ від 01.08.2023 р. № 3593-П не містить.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, судом витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області оригінал або належним чином засвідчену копію звернення (скарги) споживача про порушення порядку проведення розрахункових операцій з боку позивача, яке стало підставою для прийняття оскаржуваного наказу на проведення фактичної перевірки № 3593-п від 01.08.2023 р., у зв`язку з чим, цим відповідачем надана копія скарги від 18.07.2023 р. № П-106 (а.с. 190, т. 1).

Як вказувалося вище, за змістом підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України підставою для перевірки є письмове звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про звернення громадян" звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Таким чином, Законом України «Про звернення громадян», передбачено вимоги до письмового звернення заявника. Зокрема, у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по-батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

В свою чергу, законодавством закріплена обов`язковість наявності у податкового органу письмового звернення покупця (споживача) оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування у разі проведення фактичної перевірки на підставі підпункту80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Дослідивши зміст скарги від 18.07.2023 р. № П-106, який надавався до суду першої інстанції в якості доказу у справі, суд зазначає, що вона фактично не містить даних щодо особи скаржника (прізвища, імені, по-батькові, місця проживання громадянина).

В свою чергу, посилання податкового органу на те, що це пов`язане із необхідністю захисту персональних даних особи - скаржника, суд відхиляє, оскільки в разі знеособлення відомостей про особу скаржника, відповідач мав здійснити про це відповідні позначення.

Таким чином, оскільки відповідачем не було надано доказів наявності письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, відповідно ним не доведено належним чином правових підстав для призначення перевірки згідно підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Відтак, з огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не було додержано вимог пункту 81.1 статті 81 ПК, відповідно до якого посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому, окрім іншого, зазначаються підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом.

Колегія суддів враховує, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 року у справі №826/17123/18 дійшов висновку, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Також колегія суддів звертає увагу, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень частини 1 статті 74 КАС України щодо допустимості доказів, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів враховує, що під час ухвалення постанов від 28.10.2022 року у справі № 600/1741/21-а, від 12.10.2022 року у справі № 160/24072/21 Верховний Суд враховував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08.09.2021 року у справі № 816/228/17, і зазначив, що доводи про неправомірність дій контролюючого органу, а саме - невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками.

Разом з тим, дійшовши обґрунтованого висновку про порушення податковим органом процедури призначення фактичної перевірки, суд першої інстанції не врахував того, що за визначенням, наведеним у пункті 19 частини першої статті 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи правового акту індивідуальної дії правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки оскаржуваний наказ вичерпав свою дію внаслідок його реалізації, то відсутні підстави для скасування останнього.

Аналогічні висновок відображений у постанові Великої Палата Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 та постановах Верховного Суду від 15 серпня 2023 року у справі № 810/1807/16, від 05 квітня 2023 року у справі № 640/4945/19, від 31 жовтня 2023 року у справі № 380/1802/20, від 09 листопада 2023 року у справі № 824/603/17-а.

На підставі наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 3593-п від 01.08.2023, прийняттям в цій частині нового судового рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки прийняті за наслідками податкової перевірки оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення, за відсутності підстав для проведення такої перевірки, є протиправними та підлягають скасуванню.

У зв`язку з наведеними вище обставинами, оцінка іншим аргументам сторін, які стосуються виявлених під час проведення податкової перевірки порушень, не надається.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Харківській області та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 по справі № 520/26842/23 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 3593-п від 01.08.2023 та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 року по справі № 520/26842/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко

Повний текст постанови складено 01.07.2024.