Справа № 200/4206/23
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 року Справа№200/4206/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

встановив:

04 серпня 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Донецькій області, надісланий засобами поштового зв`язку 24 липня 2023 року, в якому позивач просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Донецькій області від 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на суму 35 142,02 грн.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

08 серпня 2023 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував у відповідача докази.

Про відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що в період з 25 листопада 2013 року по 14 лютого 2022 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, однак, починаючи з 2014 року фактично підприємницьку діяльність не здійснювала через перебування на тимчасово окупованій території.

Позивач вказувала на те, що 15 червня 2023 року в застосунку «Дія» отримала постанову Горлівського відділу державної виконавчої служби у Горлівському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Горлівський ВДВС) від 15 червня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № 72042047 з примусового виконання вимоги ГУ ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 14 вересня 2021 року № Ф-34356-13 на суму 35 142,02 грн.

Позивач стверджувала, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 вересня 2021 року № Ф-34356-13 не отримувала і про її існування дізналася лише в червні 2023 року, отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача листом від 28 червня 2023 року № 1727/6/05-99-24-11 ГУ ДПС у Донецький області повідомило, що в період з 26 листопада 2013 року по 14 лютого 2022 року вона перебувала на податковому обліку як фізична особа-підприємець у Костянтинівській державній податковій інспекції ГУ ДПС у Донецькій області (ДПІ 524, м. Чистякове). В період з 01 грудня 2013 року по 01 липня 2014 року перебувала на спрощеній системі оподаткування друга група єдиного податку, з 26 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року та з 02 липня 2014 року по 14 лютого 2022 року на загальній системі оподаткування.

Податковий орган повідомив, що в інтегрованій картці платника на централізованому рівні проведено щоквартальне нарахування єдиного внеску за 1 квартал 2018 року 4 квартал 2020 року на загальну суму 35 142,02 грн, а 14 вересня 2021 року ГУ ДПС у Донецькій області сформувало вимогу про сплату (боргу) недоїмки № Ф-34356-13 на суму 35 142,02 грн.

За твердженням податкового органу, ця вимога була надіслана позивачці за адресою її фактичного проживання/перебування як внутрішньо переміщеної особи ( АДРЕСА_1 ).

Позивач зауважила, що податковий орган не надав докази направлення їй згаданої вимоги.

Наголосила, що у відповіді ГУ ДПС у Донецькій області відсутні пояснення причин винесення спірної вимоги, зважаючи на те, що впродовж періоду, за який здійснено нарахування єдиного внеску, вона перебувала на тимчасово окупованій території.

Вважаючи вимогу ГУ ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13 протиправною і такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Позивач наголошувала, що на підставі п. 9-4 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464) була звільнена від виконання обов`язків зі сплати єдиного внеску та від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або воєнного чи надзвичайного стану, як особа, яка перебувала на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилась така операція.

Позивач доводила, що законодавство не містить дати закінчення антитерористичної операції, що дає підстави вважати, що антитерористична операція продовжується одночасно із операцією об`єднаних сил.

Зауважила, що відповідно до п. 9-4 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Таке правозастосування відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 24 квітня 2021 року у справі № 805/3561/17-а, від 10 лютого 2021 року у справі № 805/3362/17-а.

Позивач зазначила, що норма п. 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 була чинною в період з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року включно.

Як наслідок, до 13 лютого 2020 року факт перебування платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, був підставою для звільнення таких платників як від виконання їх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, так і від відповідальності за їх невиконання.

Також позивач зазначила, що не мала можливості реалізувати своє право на списання недоїмки зі сплати єдиного внеску, оскільки фактично антитерористична операція не припинилась.

Відповідно, передбачений п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 строк подання заяви про звільнення платника єдиного внеску від виконання обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 6 цього Закону, яка подається до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі станом на час прийняття спірної вимоги не сплинув.

Позивач зауважила, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «ВАТ «Нафтова компанія ЮКОС» проти рф» (заява № 14092/04, п. 559), зазначив, що перша і сама важлива вимога ст. 1 Протоколу № 2 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в безперешкодне користування власністю повинне бути законним, тобто втручання має відповідати національному законодавству і бути достатньо зрозумілим, щоб дозволити заявнику передбачати наслідки своїх дій.

Так, позивач в силу закону з 14 квітня 2014 року звільнена від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464.

За цих обставин податковий орган, надсилаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки), не врахував, що така вимога є виконавчим документом, і факт її надіслання породжує у платника певні обов`язки (сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею), передбачені ч. 4 ст. 25 Закону № 2464, від виконання яких платники єдиного внеску не звільнені.

Подальше ж невиконання платником єдиного внеску такої вимоги чи неоскарження її в адміністративному або судовому порядку породжує обов`язок податкового органу надіслати вимогу до підрозділу державної виконавчої служби (ч. 4 ст. 25 Закону № 2464).

Отже, подальше невиконання платником єдиного внеску чинної вимоги призводить до негативних наслідків для такого платника і до порушення його прав та законних інтересів, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль.

Позивач зазначила, що у контролюючого органу не було правових підстав для формування та направлення спірної вимоги за період з 14 квітня 2014 року, оскільки за законом вона була звільнена від обов`язків платника єдиного внеску щодо його своєчасного нарахування та сплати, а податковий орган позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника в період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 805/930/16-а, від 15 травня 2019 року у справі № 805/1949/17-а, від 16 квітня 2019 року у справі № 812/5/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 360/137/19, від 08 жовтня 2019 року у справі № 805/2437/16-а, від 18 лютого 2020 року у справі № 812/339/16, від 10 лютого 2021 року у справі № 805/3362/17-а.

З приводу направлення вимоги, яка є предметом спору, за адресою: АДРЕСА_1 , позивач відзначила, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Однак з 16 серпня 2017 року довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, на підставі яких вноситься інформація про зареєстроване місце проживання особи.

Просила задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву. Доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначенні законодавством.

Зазначив, що в період з 01 грудня 2013 року по 01 липня 2014 року ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування (друга група єдиного податку); з 26 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року ат з 02 липня 2014 року по 14 лютого 2022 року на загальній системі оподаткування.

На час звернення позивачки до суду з цим позовом її стан як платника податків 11 припинено, але не знято з обліку, тобто позивач продовжує обліковуватися як фізична особа платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, та яка не знята з обліку як платник єдиного внеску.

Відповідач вказував на те, що як платник єдиного внеску позивач має виконувати обов`язки, визначені ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, в тому числі своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Закон № 2464 розмежовує платників єдиного внеску на роботодавців та фізичних осіб-підприємців.

Для фізичних осіб-підприємців єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464.

Платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, були зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок,

Законом України від 03 жовтня 2017 року 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі Закон № 2148) до ст. 9 Закону № 2464 були внесені зміни, які набрали чинності 01 січня 2018 року і передбачали, що платники єдиного внеску, зазначені у п. п. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники можуть сплачувати єдиний внесок у вигляді авансового платежу в розмірі, який самостійно визначили, до 20 числа кожного місяця поточного кварталу. При цьому суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок встановлено у розмірі 22 відсотка визначеної у ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

З наведених вище підстав в інформаційно-телекомунікаційній системі ДПС за ОСОБА_1 обліковується заборгованість з єдиного внеску в розмірі 35 142,02 грн (недоїмка, за відсутності штрафів та пені), в тому числі: 5 801,28 грн (зобов`язання за 2017 рік у розмірі 8 448,00 гри частково погашені за рахунок переплати в сумі 2 646,72 грн); 2 457,18 грн (за 1 квартал 2018 року); 2 457,18 грн (за 2 квартал 2018 року); 2 457,18 грн (за 3 квартал 2018 року); 2 457,18 грн (за 4 квартал 2018 року); 2 754,18 грн (за 1 квартал 2019 року); 2 754,18 грн (за 2 квартал 2019 року); 2 754,18 грн (за 3 квартал 2019 року); 2 754,18 грн (за 4 квартал 2019 року); 2 078,12 грн (за 1 квартал 2020 року); 1 039,06 грн (за 2 квартал 2020 року); 3 178,12 грн (за 3 квартал 2020 року); 2 200,00 грн (за 4 квартал 2020 року).

Відповідно до п. 3 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953, (далі Інструкція № 449), податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), з-поміж іншого, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Згідно з п. 1 Розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом № 2464 обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначається у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом № 2464, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до абз. 11 п. 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З приводу посилання позивачки на те, що на період антитерористичної операції вона була звільнена від сплати єдиного внеску, відповідач зазначив наступне.

На підставі пп. 8 п. 4 ст. 4 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669) розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 був доповнений п. 9-3 (в подальшому п. 9-4), відповідно до якого визначені законом платники єдиного внеску за певних обставин звільнялись від виконання своїх обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 на період з 14 вересня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Відповідач доводив, що позивач не є особою, яка відповідає умовам, визначеним п. 9-3 (п. 9-4) розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, оскільки з 01 січня 2016 року цей пункт втратив чинність на підставі Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 911).

Відповідно до п. п. 42.1 і 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України (далі ПК України) податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

З підстав, наведених вище, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13 на суму 35 142,02 грн була надіслана ОСОБА_1 за адресою її фактичного проживання/перебування, що стала відома контролюючому органу на підставі інформації про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи, отриманої від органу державної влади, що має відповідну компетенцію, а саме: АДРЕСА_1 .

Згідно з даними інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС зазначена вимога вважається врученою 22 жовтня 2021 року.

Відповідач зауважив, що не має можливості надати докази направлення (вручення) цієї вимоги позивачці, оскільки документація ГУ ДПС у Донецькій області залишилась в його адміністративній будівлі в м. Маріуполі, яке є тимчасово окупованим російською федерацією.

Просив відмовити в позові.

Позивач надала відповідь на відзив, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, аналогічних тим, що наведені у позовній заяві.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в якому навів аргументи, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

З 03 листопада 2010 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджено відповідною довідкою № 1414-11013.

Фактичне місце проживання/перебування позивача після переміщення: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець 25 листопада 2013 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР) був внесений відповідний запис.

Місце проживання позивача за даними ЄДР: АДРЕСА_2 .

Основним видом економічної діяльності позивачки був код КВЕД 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (основний).

Як платник єдиного внеску ОСОБА_1 перебувала на обліку з 26 листопада 2013 року в ГУ ДПС у Донецькій області (Костянтинівська державна податкова інспекція (м. Чистякове), 44070187), за реєстраційним номером 5541.

14 лютого 2022 року проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , про що до ЄДР внесений відповідний запис.

Ці обставини встановлені на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24 липня 2023 року № 31098555.

Ідентифікаційні дані ОСОБА_1 як платника податків та платника єдиного внеску, що перебувають в розпорядженні податкового органу, свідчать про наступне:

реєстраційні дані:

найменування та код ЄДРПОУ органу державної реєстрації 25702068 Торезьке міське управління юстиції Донецької області;

дата державної реєстрації 25 листопада 2013 року;

номер державної реєстрації 0004977;

тип останньої реєстраційної дії в ЄДР 6 державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням;

дата останньої реєстраційної дії в ЄДР 14 лютого 2022 року;

код ГУ 599 ГУ ДПС у Донецькій області;

ДПІ обслуговування 524 ГУ ДПС у Донецькій області, Костянтинівська ДПІ (м. Чистякове);

дата взяття на облік 26 листопада 2013 року;

номер взяття на облік 46;

стан платника податків 11 припинено, але не знято з обліку (кор не пусті);

дата зміни стану 14 лютого 2022 року;

причина зняття з обліку платника податків 3 припинення за рішенням засновників (учасників) або уповноваженого органу;

дата прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності 14 лютого 2022 року;

номер прийняття рішення про припинення 001004977;

дата проведення державної реєстрації припинення 14 лютого 2022 року;

номер проведення державної реєстрації припинення 001004977;

дата зняття з обліку платника податків 14 лютого 2022 року;

номер зняття з обліку 003;

реєстрація в якості платника єдиного податку:

реєстраційний номер заяви 579;

дата реєстрації заяви 28 листопада 2013 року;

група платника 2;

ставка 20;

дата переходу на спрощену систему оподаткування 01 грудня 2013 року;

дата початку застосування ставки та групи 01 грудня 2013 року;

дата кінця застосування ставки та групи 01 липня 2014 року;

дата анулювання 01 липня 2014 року;

номер запису в Реєстрі 0004977 від 25 листопада 2013 року;

дата внесення запису до Реєстру СП 03 грудня 2013 року;

дані про реєстрацію платником ЄСВ:

код ДПІ 524;

реєстраційний номер 5541;

дата взяття на облік 26 листопада 2013 року;

код КВЕД, по якому визначено клас ризику 47.71;

клас професійного ризику 5;

категорія страхувальника 244;

назва категорії страхувальника фізичні особи-підприємці, державна реєстрація яких припинена за заявницьким принципом;

платник/неплатник платник.

Відповідач Головне управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187) є відокремленим підрозділом Державної податкової служби України (ідентифікаційний код 43005393) без статусу юридичної особи.

Аналіз постанов Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі Постанова КМУ № 537), від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі Постанова КМУ № 893), ст. 21-1 Закону України від 17 березня 2011 року № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» (далі Закон № 3166), наказів Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», від 24 грудня 2020 року № 755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій», Положення про Головне управління ДПС у Донецькій області, затвердженого наказом ДПС України від 12 листопада 2020 року № 643 (із змінами, внесеними наказом ДПС від 04 березня 2021 року № 264), а також відомостей ЄДР зумовлює висновок про те, що ГУ ДПС у Донецькій області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, яке розпочало здійснення своїх повноважень і функцій з 01 січня 2021 року, є правонаступником Головного управління ДПС у Донецькій області (ідентифікаційний код 43142826) як юридичної особи.

14 вересня 2021 року ГУ ДПС у Донецькій області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-34536-13, відповідно до якої станом на 31 січня 2021 року у ОСОБА_1 існувала заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 35 142,02 грн (недоїмка за відсутності штрафів та пені).

Як свідчить розрахунок заборгованості, включеної до вимоги, станом на 31 січня 2021 року у ОСОБА_1 існувала недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 35 142,02 грн, в тому числі:

09 лютого 2018 року нарахування розрахункової суми єдиного внеску за рік від 09 лютого 2018 року № 3503089, термін сплати 09 лютого 2018 року, в сумі 5 801,28 грн;

19 квітня 2018 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування та фермерам, від 19 квітня 2018 року № 6190234, термін сплати 19 квітня 2018 року, в сумі 2 457,18 грн;

19 липня 2018 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування та фермерам, від 19 липня 2018 року № 7573347, термін сплати 19 липня 2018 року, в сумі 2 457,18 грн;

19 жовтня 2018 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування та фермерам, від 19 жовтня 2018 року № 8969508, термін сплати 19 жовтня 2018 року, в сумі 2 457,18 грн;

21 січня 2019 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування та фермерам, від 21 січня 2019 року № 218869, термін сплати 21 січня 2019 року, в сумі 2 457,18 грн;

19 квітня 2019 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування та фермерам, від 19 квітня 2019 року № 3138390, термін сплати 19 квітня 2019 року, в сумі 2 754,18 грн;

19 липня 2019 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування та фермерам, від 19 липня 2019 року № 4611711, термін сплати 19 липня 2019 року, в сумі 2 754,18 грн;

21 жовтня 2019 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування та фермерам, від 21 жовтня 2019 року № 6090573, термін сплати 21 жовтня 2019 року, в сумі 2 754,18 грн;

20 січня 2020 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування та фермерам, від 20 січня 2020 року № 216372, термін сплати 20 січня 2020 року, в сумі 2 754,18 грн;

21 квітня 2020 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування та фермерам, від 21 квітня 2020 року № 16900269, термін сплати 21 квітня 2020 року, в сумі 2 078,12 грн;

20 липня 2020 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування та фермерам, від 20 липня 2020 року № 3185835, термін сплати 20 липня 2020 року, в сумі 1 039,06 грн;

19 жовтня 2020 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування та фермерам, від 19 жовтня 2020 року № 4681188, термін сплати 19 жовтня 2020 року, в сумі 3 178,12 грн;

19 січня 2021 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування та фермерам, від 19 січня 2021 року № 236297, термін сплати 19 січня 2021 року, в сумі 2 200,00 грн.

Дані, наведені в розрахунку, узгоджуються з відомостями інтегрованої картки ОСОБА_1 за платежем 70 7104000 00 (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність), згідно з якими станом на 31 січня 2021 року у позивачки існувала недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 35 142,02 грн.

Так, в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 відображені наступні операції за період, заборгованість за який включена до вимоги:

31 грудня 2017 року сальдо на початок року переплата 422,65 грн;

09 лютого 2018 року нараховано розрахункову суму єдиного внеску; нарахування єдиного внеску від 09 лютого 2018 року № 3503089; термін сплати 09 лютого 2018 року; сума операції 8 448,00 грн; нараховано/зменшено 8 448,00 грн; переплата 422,65 грн;

09 лютого 2018 року зменшено переплату згідно з платіжним дорученням № 180251 по нарахуванню єдиного внеску від 09 лютого 2018 року № 3503089; сума операції 422,65 грн;

09 лютого 2018 року збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску від 09 лютого 2018 року № 3503089; сума операції 8 025,35 грн; недоїмка 8 025,35 грн; заборгованість 8 025,35 грн;

28 лютого 2018 року нараховано/зменшено 8 448,00 грн; недоїмка 8 025,35 грн; заборгованість 8 025,35 грн;

31 березня 2018 року нараховано/зменшено 8 448,00 грн; недоїмка 8 025,35 грн; заборгованість 8 025,35 грн;

19 квітня 2018 року нараховано єдиний внесок фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування; нарахування єдиного внеску від 19 квітня 2018 року № 6190234; термін сплати 19 квітня 2018 року; сума операції 2 457,18 грн; нараховано/зменшено 2 457,18 грн; недоїмка 8 025,35 грн; заборгованість 8 025,35 грн;

19 квітня 2018 року збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску від 19 квітня 2018 року № 6190234; сума операції 2 457,18 грн; недоїмка 10 482,53 грн; заборгованість 10 482,53 грн;

30 квітня 2018 року нараховано/зменшено 10 905,18 грн; недоїмка 10 482,53 грн; заборгованість 10 482,53 грн;

31 травня 2018 року нараховано/зменшено 10 905,18 грн; недоїмка 10 482,53 грн; заборгованість 10 482,53 грн;

30 червня 2018 року нараховано/зменшено 10 905,18 грн; недоїмка 10 482,53 грн; заборгованість 10 482,53 грн;

19 липня 2018 року нараховано єдиний внесок фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування; нарахування єдиного внеску від 19 липня 2018 року № 7573347; термін сплати 19 липня 2018 року; сума операції 2 457,18 грн; нараховано/зменшено 2 457,18 грн; недоїмка 10 482,53 грн; заборгованість 10 482,53 грн;

19 липня 2018 року збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску від 19 липня 2018 року № 7573347; сума операції 2 457,18 грн; недоїмка 12 939,71 грн; заборгованість 12 393,71 грн;

31 липня 2018 року нараховано/зменшено 13 362,36 грн; недоїмка 12 939,71 грн; заборгованість 12 393,71 грн;

31 серпня 2018 року нараховано/зменшено 13 362,36 грн; недоїмка 12 939,71 грн; заборгованість 12 393,71 грн;

30 вересня 2018 року нараховано/зменшено 13 362,36 грн; недоїмка 12 939,71 грн; заборгованість 12 393,71 грн;

19 жовтня 2018 року нараховано єдиний внесок фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування; нарахування єдиного внеску від 19 жовтня 2018 року № 8969508; термін сплати 19 жовтня 2018 року; сума операції 2 457,18 грн; нараховано/зменшено 2 457,18 грн; недоїмка 12 939,71 грн; заборгованість 12 939,71 грн;

19 жовтня 2018 року збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску від 19 жовтня 2018 року № 8969508; сума операції 2457,18 грн; недоїмка 15 396,89 грн; заборгованість 15 396,89 грн;

31 жовтня 2018 року нараховано/зменшено 15 819,54 грн; недоїмка 15 396,89 грн; заборгованість 15 396,89 грн;

31 грудня 2018 року сальдо на початок року; недоїмка 15 396,89 грн; заборгованість 15 396,89 грн;

21 січня 2019 року нараховано єдиний внесок фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування; нарахування єдиного внеску від 21 січня 2019 року № 218869; термін сплати 21 січня 2019 року; сума операції 2 457,18 грн; нараховано/зменшено 2 457,18 грн; недоїмка 15 396,89 грн; заборгованість 15 396,89 грн;

21 січня 2019 року збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску від 21 січня 2019 року № 218869; сума операції 2 457,18 грн; недоїмка 17 854,07 грн; заборгованість 17 854,07 грн;

31 січня 2019 року нараховано/збільшено 2 457,18 грн; недоїмка 17 854,07 грн; заборгованість 17 854,07 грн;

28 лютого 2019 року нараховано/збільшено 2 457,18 грн; недоїмка 17 854,07 грн; заборгованість 17 854,07 грн;

31 березня 2019 року нараховано/збільшено 2 457,18 грн; недоїмка 17 854,07 грн; заборгованість 17 854,07 грн;

19 квітня 2019 року нараховано єдиний внесок фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування; нарахування єдиного внеску від 19 квітня 2019 року № 3138390; термін сплати 19 квітня 2019 року; сума операції 2 754,18 грн; нараховано/зараховано 2 754,18 грн; недоїмка 17 854,07 грн; заборгованість 17 854,07 грн;

19 квітня 2019 року збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску від 19 квітня 2019 року № 3138390; сума операції 2 754,18 грн; недоїмка 20 608,25 грн; заборгованість 20 608,25 грн;

30 квітня 2019 року нараховано/збільшено 5 211,36 грн; недоїмка 20 608,25 грн; заборгованість 20 608,25 грн;

31 травня 2019 року нараховано/збільшено 5 211,36 грн; недоїмка 20 608,25 грн; заборгованість 20 608,25 грн;

30 червня 2019 року нараховано/збільшено 5 211,36 грн; недоїмка 20 608,25 грн; заборгованість 20 608,25 грн;

19 липня 2019 року нараховано єдиний внесок фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування; нарахування єдиного внеску від 19 липня 2019 року № 4611711; термін сплати 19 липня 2019 року; сума операції 2 754,18 грн; нараховано/зараховано 2 754,18 грн; недоїмка 20 608,25 грн; заборгованість 20 608,25 грн;

19 липня 2019 року збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску від 19 липня 2019 року № 4611711; сума операції 2 754,18 грн; недоїмка 23 362,43 грн; заборгованість 23 362,43 грн;

31 липня 2019 року нараховано/зменшено 7 965,54 грн; недоїмка 23 362,43 грн; заборгованість 23 362,43 грн;

31 серпня 2019 року нараховано/зменшено 7 965,54 грн; недоїмка 23 362,43 грн; заборгованість 23 362,43 грн;

30 вересня 2019 року нараховано/зменшено 7 965,54 грн; недоїмка 23 362,43 грн; заборгованість 23 362,43 грн;

21 жовтня 2019 року нараховано єдиний внесок фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування; нарахування єдиного внеску від 21 жовтня 2019 року № 6090573; термін сплати 21 жовтня 2019 року; сума операції 2 754,18 грн; нараховано/зараховано 2 754,18 грн; недоїмка 23 362,43 грн; заборгованість 23 362,43 грн;

21 жовтня 2019 року збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску від 21 жовтня 2019 року № 6090573; сума операції 2 754,18 грн; недоїмка 26 116,61 грн; заборгованість 26 116,61 грн;

31 жовтня 2019 року нараховано/зменшено 10 719,72 грн; недоїмка 26 116,61 грн; заборгованість 26 116,61 грн;

31 грудня 2019 року сальдо на початок року недоїмка 26 116,61 грн; заборгованість 26 116,61 грн;

20 січня 2020 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування; нарахування єдиного внеску від 20 січня 2020 року № 216372; термін сплати 20 січня 2020 року; сума операції 2 754,18 грн; нараховано/зменшено 2 754,18 грн; недоїмка 26 116,61 грн; заборгованість 26 116,61 грн;

20 січня 2020 року збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску від 20 січня 2020 року № 216372; сума операції 2 754,18 грн; недоїмка 28 870,79 грн; заборгованість 28 870,79 грн;

31 січня 2020 року нараховано/зменшено 2 754,18 грн; недоїмка 28 870,79 грн; заборгованість 28 870,79 грн;

29 лютого 2020 року нараховано/зменшено 2 754,18 грн; недоїмка 28 870,79 грн; заборгованість 28 870,79 грн;

31 березня 2020 року нараховано/зменшено 2 754,18 грн; недоїмка 28 870,79 грн; заборгованість 28 870,79 грн;

21 квітня 2020 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування; нарахування єдиного внеску від 21 квітня 2020 року № 1690269; термін сплати 21 квітня 2020 року; сума операції 2 078,12 грн; нараховано/зменшено 2 078,12 грн; недоїмка 28 870,79 грн; заборгованість 28 870,79 грн;

21 квітня 2020 року збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску від 21 квітня 2020 року № 1690269; сума операції 2 078,12 грн; недоїмка 30 948,91 грн; заборгованість 30 948,91 грн;

30 квітня 2020 року нараховано/зменшено 4 832,30 грн; недоїмка 30 948,91 грн; заборгованість 30 948,91 грн;

31 травня 2020 року нараховано/зменшено 4 832,30 грн; недоїмка 30 948,91 грн; заборгованість 30 948,91 грн;

30 червня 2020 року нараховано/зменшено 4 832,30 грн; недоїмка 30 948,91 грн; заборгованість 30 948,91 грн;

20 липня 2020 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування; нарахування єдиного внеску від 20 липня 2020 року № 3185835; термін сплати 20 липня 2020 року; сума операції 1 039,06 грн; нараховано/зменшено 1 039,06 грн; недоїмка 30 948,91 грн; заборгованість 30 948,91 грн;

20 липня 2020 року збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску від 20 липня 2020 року № 3185835; сума операції 1 039,06 грн; недоїмка 31 987,97 грн; заборгованість 31 987,97 грн;

31 липня 2020 року нараховано/зменшено 5 871,36 грн; недоїмка 31 987,97 грн; заборгованість 31 987,97 грн;

31 серпня 2020 року нараховано/зменшено 5 871,36 грн; недоїмка 31 987,97 грн; заборгованість 31 987,97 грн;

30 вересня 2020 року нараховано/зменшено 5 871,36 грн; недоїмка 31 987,97 грн; заборгованість 31 987,97 грн;

19 жовтня 2020 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування; нарахування єдиного внеску від 19 жовтня 2020 року № 4681188; термін сплати 19 жовтня 2020 року; сума операції 3 178,12 грн; нараховано/зменшено 3 178,12 грн; недоїмка 31 987,97 грн; заборгованість 31 987,97 грн;

19 жовтня 2020 року збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску від 19 жовтня 2020 року № 4681188; сума операції 3 178,12 грн; недоїмка 35 166,09 грн; заборгованість 35 166,09 грн;

31 жовтня 2020 року нараховано/зменшено 9 049,48 грн; недоїмка 35 166,09 грн; заборгованість 35 166,09 грн;

31 грудня 2020 року сальдо на початок року недоїмка 35 166,09 грн; заборгованість 35 166,09 грн;

19 січня 2021 року нарахування єдиного внеску фізичним особам-підприємцям, в тому числі на спрощеній системі оподаткування; нарахування єдиного внеску від 19 січня 2021 року № 236297; термін сплати 19 січня 2021 року; сума операції 2 200,00 грн; нараховано/зменшено 2 200,00 грн; недоїмка 35 166,09 грн; заборгованість 35 166,09 грн;

19 січня 2021 року збільшення недоїмки по нарахуванню єдиного внеску від 19 січня 2021 року № 236297; сума операції 2 200,00 грн; недоїмка 37 366,09 грн; заборгованість 37 366,09 грн;

27 січня 2021 року переплата грошима; сума операції 443,35 грн; недоїмка 37 366,09 грн; заборгованість 37 366,09 грн;

27 січня 2021 року зменшено борг минулих років; нарахування єдиного внеску № 3503089; платіжне доручення від 15 липня 2014 року № 212797; сума операції 443,35 грн; недоїмка 36 922,74 грн; заборгованість 36 922,74 грн;

27 січня 2021 року нарахування пені по єдиному внеску з 10 лютого 2018 року по 27 січня 2021 року на нарахування єдиного внеску від 08 лютого 2018 року № 3503089; сума операції 480,47 грн; недоїмка 36 922,74 грн; заборгованість 36 922,74 грн;

27 січня 2021 року необхідна штрафна санкція за невчасну сплату платежу ст. 25 Закону № 2464 (20%) з 10 лютого 2018 року по 27 січня 2021 року на нарахування єдиного внеску від 09 лютого 2018 року № 3503089; сума операції 88,67 грн; недоїмка 36 922,74 грн; заборгованість 36 922,74 грн;

27 січня 2021 року переплата грошима; сума операції 445,79 грн; недоїмка 36 922,74 грн; заборгованість 36 922,74 грн;

27 січня 2021 року зменшено борг минулих років по нарахуванню єдиного внеску № 3503089 згідно з платіжним дорученням від 15 травня 2021 року № 251833; сума операції 445,79 грн; недоїмка 36 476,95 грн; заборгованість 36 476,95 грн;

27 січня 2021 року нарахування пені по єдиному внеску з 10 лютого 2018 року по 27 січня 2021 року на нарахування єдиного внеску від 09 лютого 2018 року № 3503089; сума операції 483,11 грн; недоїмка 36 476,95 грн; заборгованість 36 476,95 грн;

27 січня 2021 року необхідна штрафна санкція за несвоєчасну сплату платежу ст. 25 Закону № 2464 (20%) з 10 лютого 2018 року по 27 січня 2021 року на нарахування єдиного внеску від 09 лютого 2018 року № 3503089; сума операції 89,16 грн; недоїмка 36 476,95 грн; заборгованість 36 476,95 грн;

27 січня 2021 року переплата грошима; сума операції 445,79 грн; недоїмка 36 476,95 грн; заборгованість 36 476,95 грн;

27 січня 2021 року зменшено борг минулих років по нарахуванню єдиного внеску № 3503089 згідно з платіжним дорученням від 14 березня 2014 року № 630422; сума операції 445,79 грн; недоїмка 36 031,16 грн; заборгованість 36 031,16 грн;

27 січня 2021 року нарахування пені по єдиному внеску з 10 лютого 2018 року по 27 січня 2021 року на нарахування єдиного внеску від 09 лютого 2018 року № 3503089; сума операції 483,11 грн; недоїмка 36 031,16 грн; заборгованість 36 031,16 грн;

27 січня 2021 року необхідна штрафна санкція за несвоєчасну сплату платежу ст. 25 Закону № 2464 (20%) з 10 лютого 2018 року по 27 січня 2021 року на нарахування єдиного внеску від 09 лютого 2018 року № 3503089; сума операції 89,16 грн; недоїмка 36 031,16 грн; заборгованість 36 031,16 грн;

27 січня 2021 року переплата грошима; сума операції 443,35 грн; недоїмка 36 031,16 грн; заборгованість 36 031,16 грн;

27 січня 2021 року зменшено борг минулих років по нарахуванню єдиного внеску № 3503089 згідно з платіжним дорученням від 12 червня 2014 року № 774463; сума операції 443,35 грн; недоїмка 35 587,81 грн; заборгованість 35 587,81 грн;

27 січня 2021 року нарахування пені по єдиному внеску з 10 лютого 2018 року по 27 січня 2021 року на нарахування єдиного внеску від 09 лютого 2018 року № 3503089; сума операції 480,47 грн; недоїмка 35 587,81 грн; заборгованість 35 587,81 грн;

27 січня 2021 року необхідна штрафна санкція за несвоєчасну сплату платежу ст. 25 Закону № 2464 (20%) з 10 лютого 2018 року по 27 січня 2021 року на нарахування єдиного внеску від 09 лютого 2018 року № 3503089; сума операції 88,67 грн; недоїмка 35 587,81 грн; заборгованість 35 587,81 грн;

27 січня 2021 року переплата грошима; сума операції 445,79 грн; недоїмка 35 587,81 грн; заборгованість 35 587,81 грн;

27 січня 2021 року зменшено борг минулих років по нарахуванню єдиного внеску № 3503089 згідно з платіжним дорученням від 15 квітня 2014 року № 241703; сума операції 445,79 грн; недоїмка 35 142,02 грн; заборгованість 35 142,02 грн;

27 січня 2021 року нарахування пені по єдиному внеску з 10 лютого 2018 року по 27 січня 2021 року на нарахування єдиного внеску від 09 лютого 2018 року № 3503089; сума операції 483,11 грн; недоїмка 35 142,02 грн; заборгованість 35 142,02 грн;

27 січня 2021 року необхідна штрафна санкція за несвоєчасну сплату платежу ст. 25 Закону № 2464 (20%) з 10 лютого 2018 року по 27 січня 2021 року на нарахування єдиного внеску від 09 лютого 2018 року № 3503089; сума операції 89,16 грн; недоїмка 35 142,02 грн; заборгованість 35 142,02 грн;

31 січня 2021 року нараховано/зменшено 2 200,00 грн; недоїмка 35 142,02 грн; заборгованість 35 142,02 грн;

31 січня 2021 року сальдо на початок року недоїмка 35 142,02 грн; заборгованість 35 142,02 грн;

31 січня 2022 року сальдо на початок року недоїмка 35 142,02 грн; заборгованість 35 142,02 грн;

31 грудня 2022 року недоїмка 35 142,02 грн; заборгованість 35 142,02 грн.

Відповідач зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14 вересня 2021 року № Ф-34356-13 була надіслана за останньою відомою адресою ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , яка являє собою адресу фактичного проживання/перебування позивачки як внутрішньо переміщеної особи.

Ухвалою від 08 серпня 2023 року, з-поміж іншого, суд витребував у ГУ ДПС у Донецькій області докази направлення (вручення) вимоги про сплату боргу (недоїмки) 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13 позивачці.

Відповідач повідомив суд про неможливість надання цих доказів, покликаючись на те, що службова документація залишилась в адміністративній будівлі ГУ ДПС у Донецькій області в м. Маріуполі Донецької області, яке на теперішній час є територією України, окупованою російською федерацією.

Також суд встановив, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13 щонайменше двічі пред`являлася до примусового виконання.

Так, 16 грудня 2021 року державний виконавець Горлівського відділу державної виконавчої служби у Горлівському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Горлівський ВДВС) Щербак Ю.К. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 67917944 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13У, виданої ГУ ДПС у Донецькій області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 35 142,02 грн.

Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження 27 липня 2022 року старший державний виконавець Горлівського ВДВС Огурцов Б.Ю. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404) через неможливість встановити особу боржника, з`ясувати його місце проживання.

ГУ ДПС у Донецькій області повторно пред`явило вимогу, яка є предметом спору, до примусового виконання.

15 червня 2023 року заступник начальника Горлівського ВДВС Очкін Р.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 72042047 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13У, виданої ГУ ДПС у Донецькій області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 35 142,02 грн.

Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження 18 грудня 2023 року заступник начальника Горлівського ВДВС Очкін Р.В. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404 через відсутність у боржника майна.

Позивач зазначає, що про відкриття виконавчого провадження № 72042047 та, як наслідок, про існування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13 їй стало відомо із застосунку «Дія» 15 червня 2023 року.

22 червня 2023 року представник позивача адвокат Горщар С.В. звернувся до ГУ ДПС у Донецькій області з адвокатським запитом № б/н, в якому, з-поміж іншого, просив надати інформацію щодо підстав нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску; щодо взяття на облік податковими органами ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця; копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) або корінця до неї та докази їх направлення позивачці; зворотній бік інтегрованої картки платника ОСОБА_1 за весь період нарахування єдиного внеску з повним описом графи «Опис операції», а також пояснення щодо причин винесення вимоги з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_1 проживає на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача від 22 червня 2023 року № б/н (вх. реєстраційний індексу ДПС від 22 червня 2023 року № 5764/6) листом від 28 червня 2023 року № 1727/6/05-99-24-11 ГУ ДПС у Донецькій області надало наступну інформацію.

За даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України ОСОБА_1 з 26 листопада 2013 року по 14 лютого 2022 року перебувала на податковому обліку як фізична особа-підприємець у Костянтинівській державній податковій інспекції ГУ ДПС у Донецькій області (ДПІ 524, м. Чистякове).

В період з 01 грудня 2013 року по 01 липня 2014 року перебувала на спрощеній системі оподаткування (друга група єдиного податку); з 26 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року та з 02 липня 2014 року по 14 лютого 2022 року на загальній системі оподаткування.

На день отримання адвокатського запиту (22 червня 2023 року) ОСОБА_1 продовжує обліковуватись як фізична особа платник податків, яка отримувала доходи від проваджених підприємницької діяльності, та яку не знято з обліку.

Згідно з даними інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС заборгованість ОСОБА_1 з єдиного внеску станом на 26 червня 2023 року складає 35 142,02 грн (код платежу 70 71040000), яка виникла за період з 09 лютого 2018 року по 19 січня 2021 року.

ГУ ДПС у Донецькій області покликалось на норми ст. ст. 4, 6, 9 Закону № 2464.

Зазначило, що в інтегрованій картці платника єдиного внеску, відкритій за технологічним кодом 71040000, здійснено нарахування розрахункової суми єдиного внеску за 2017 рік терміном сплати 09 лютого 2018 року в сумі 3 448,00 грн.

Також в інтегрованій картці платника здійснено щоквартальні нарахування єдиного внеску за 1 квартал 2018 року терміном сплати 19 квітня 2018 року в сумі 2 451,18 грн, за 2 квартал 2018 року терміном сплати 19 липня 2018 року в сумі 2 457,18 грн, за 3 квартал 2018 року терміном сплати 19 жовтня 2018 року в сумі 2 457,18 грн, за 4 квартал 2018 року терміном сплати 21 січня 2019 року в сумі 2 457,18 грн, за 1 квартал 2019 року терміном сплати 19 квітня 2019 року в сумі 2 754,18 грн, за 2 квартал 2019 року терміном сплати 19 липня 2019 року в сумі 2 754,18 грн, за 3 квартал 2019 року терміном сплати 21 жовтня 2019 року в сумі 2 754,18 грн, за 4 квартал 2019 року терміном сплати 20 січня 2020 року в сумі 2 754,18 грн, за 1 квартал 2020 року терміном сплати 20 квітня 2020 року в сумі 2 078,12 грн, за 2 квартал 2020 року терміном сплати 20 липня 2020 року в сумі 1 039,06 грн, за 3 квартал 2020 року терміном сплати 19 жовтня 2020 року в сумі 3 178,12 грн, за 1 квартал 2020 року терміном сплати 19 січня 2021 року в сумі 2 200,00 грн.

Таким чином, заборгованість з єдиного внеску в сумі 35 142,02 гри утворилась за рахунок несплати розрахункових сум нарахувань, здійснених на центральному рівні, що відповідає нормам діючого законодавства.

Згідно з приписами абз. 1 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464, абз. 11 п. 4 розділу VІ Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13 на суму 35 142,02 грн була направлена ОСОБА_1 за адресою її фактичного проживання/перебування, що стала відома контролюючому органу на підставі інформації про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи, отриманої від органу державної влади, що має відповідну компетенцію, а саме: АДРЕСА_1 .

Згідно з даними інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС зазначена вимога вважається врученою 22 жовтня 2021 року.

На підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» наказом Державної податкової служби України від 22 квітня 2022 року № 243-о «Про встановлення простою у роботі Державної податкової служби України та її територіальних органах» введено простій у ГУ ДПС у Донецькій області.

З 24 лютого 2022 року роботу ГУ ДПС у Донецькій області було зупинено, матеріали, документи, електронні бази та інформаційні масиви даних, що перебували у володінні контролюючого органу, залишилися в службових приміщеннях адміністративних будівель його територіальних підрозділів за місцями їх фактичного розташування.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами), вся територія Маріупольського району Донецької області, в тому числі м. Маріуполь, з 05 березня 2022 року і до теперішнього часу є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

У зв`язку з цим ГУ ДПС у Донецькій області повідомило, що до моменту завершення тимчасової окупації м. Маріуполя неможливо провести об`єктивну оцінку стану збереження службових документів, визначення масштабу можливих втрат та надання оригіналів та/або належним чином засвідчених копій документів, зокрема вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13 з доказами про її надіслання та вручення ОСОБА_1

22 червня 2023 року представник позивача адвокат Горщар С.В. звернувся до Горлівського ВДВС з адвокатським запитом за № б/н, в якому просив надати копії постанов про відкриття виконавчих проваджень (з ідентифікатором) № 72042047 та № 67917944 та докази їх відправлення боржнику; виконавчих документів, на підставі яких відкриті ці виконавчі провадження; заяв стягувача, а також інформацію про дату відкриття і завершення виконавчих проваджень, підстави завершення виконавчих проваджень тощо.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача листом від 07 липня 2023 року № 9159/1364/17/23/226 Горлівський ВДВС надав таку інформацію.

Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження у Горлівському ВДВС перебувають виконавчі провадження:

ВП № 67917944 з примусового виконання вимоги про сплату боргу від 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13У, виданої ГУ ДПС у Донецькій області, про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 35 142,02 грн; стан виконавчого провадження завершено; 27 липня 2022 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно з п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404;

ВП № 72042047 від 15 червня 2023 року з примусового виконання вимоги про сплату боргу від 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13У, виданої ГУ ДПС у Донецькій області, про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 35 142,02 грн; стан виконавчого провадження відкрито.

Також Горлівський ВДВС повідомив, що у зв`язку з тим, що м. Чистякове Донецької області є тимчасово окупованою територією, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, спрямувати на адресу боржника постанови та інші документи виконавчого провадження неможливо.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, що передбачено ч. 2 ст. 2 КАС.

Отже, вирішуючи по суті публічно-правовий спір, який виник між сторонами, суд має перевірити відповідність оскаржуваної вимоги критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Ст. 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464).

На час формування вимоги про сплату боргу (недоїмки), яка є предметом спору, Закон № 2464 діяв в редакції від 10 червня 2021 року.

Ч. 1 ст. 2 Закону № 2464 встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску, що установлено ч. 2 ст. 2 Закону № 2464.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання соціальних виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, що визначено п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464.

Збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків, що встановлено ч. 1 ст. 3 Закону № 2464.

Платники єдиного внеску визначені ст. 4 Закону № 2464.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Права та обов`язки платників єдиного внеску визначені ст. 6 Закону № 2464.

Відповідно до п. п. 4-5 ч. 1 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску має право оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб; захищати свої права та законні інтереси, а також права та інтереси застрахованих осіб, на користь яких він сплачує єдиний внесок, у тому числі в суді.

П.п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску; подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску та у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України.

Ст. 25 Закону № 2464 регламентовані заходи впливу та стягнення за порушення вимог цього Закону.

Абз. 1 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 визначено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному ст. 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, що передбачено абз. 5 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464.

Відповідно до абз. 6 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (абз. 7 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464).

Згідно з абз. 11 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку бо не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

У випадах, зазначених в абз. 11 цієї частини, податковий орган також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються (абз. 12 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464).

Аналіз наведених вище положень Закону № 2464 зумовлює висновок, що за загальним правилом платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Невиконання цих обов`язків тягне за собою застосування заходів впливу і стягнення, передбачених ст. 25 Закону № 2464.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнятий Закон України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669).

Закон № 1669 визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Ст. 1 Закону № 1669 визначено, що період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Ч. ч. 1-3 ст. 11 Закону № 1669 передбачають, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім п. 4 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

На підставі пп. «б» пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669 внесені зміни до Закону № 2464, а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнений пунктом 9-3 такого змісту:

«9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Суд відзначає, що пп. 8 п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12 серпня 2014 року № 1636-VII (далі Закон № 1636) внесені зміни до Закону № 2464, а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 доповнено пунктом 9-3.

Внаслідок цього зміни до Закону № 2464, внесені на підставі пп. «б» пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669, включені до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 як пункт 9-4.

На виконання абз. 3 п. 5 ст. 11 Закону № 1669 розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція; (дію цього розпорядження було зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р).

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Місто Чистякове Донецької області (Торезька міська рада) включено до цього переліку.

П. 28 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2016 року, виключено пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669, але положення пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669 були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону № 2464, а змін безпосередньо до Закону № 2464 щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) п. 9-4 розділу VIII цього Закону внесено не було.

Тобто положення пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669 після набрання ними чинності стали невід`ємною складовою Закону № 2464, а пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669 вичерпав свою функцію. Аналогічний підхід застосовано Конституційним Судом України в ухвалі від 5 лютого 2008 року (справа № 2-1/2008).

В подальшому на підставі абз. 5 пп. «у» п. 83 Закону України від 14 січня 2020 року № 440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» (далі Закон № 440), який набрав чинності 13 лютого 2020 року, п. 9-4 розділу VIII Закону № 2464 було виключено.

Наведені вище правові норми суд застосовує до спірних правовідносин з урахуванням висновків Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, який наведений в постанові від 27 лютого 2024 року у справі № 360/4568/20:

«[…]

11. Спірним питанням у цій справі є правомірність дій контролюючого органу щодо формування та надіслання позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка утворилася за період з 14.09.2016 по 12.02.2020 (включно), після набрання чинності абз. 5 пп. «у» п. 83 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 440, яким п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 було виключено.

12. […]

Отже, нормами Закону № 2464 чітко визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою. За наявності у платника єдиного внеску недоїмки податковий орган зобов`язаний надіслати такому платнику вимогу про її сплату.

[…]

З аналізу наведених правових норм та з урахуванням безпосередньо п. 9-3 (у подальшому п. 9-4) розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, вбачається, що платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464.

Тобто п. 9-3 (у подальшому п. 9-4) розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 не скасовує взагалі обов`язків платників єдиного внеску, а лише на певний період дає можливість (дозволяє) не виконувати обов`язки, визначені у ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, зокрема своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Аналогічного висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла під час розгляду зразкової справи № 812/292/18 (постанова від 06 листопада 2018 року).

При цьому відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464 за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, не застосовуються взагалі.

Отже, зі змісту наведеної правової норми слід виснувати, що така надавала право суб`єкту відповідних відносин за визначених умов та підстав на відповідний період, а саме з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО або військового чи надзвичайного стану не виконувати відповідних обов`язків.

Тобто вжите в контексті норми словосполучення «…звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року…» слід розуміти як тимчасове надання платнику можливості здійснювати нарахування, обчислення та/або сплату ЄСВ не в загальновизначені строки, а за власним рішенням.

Як зазначалось вище причиною прийняття законодавцем такої норми були особливі обставини та виняткові ситуації пов`язані зі збройною агресією та бажанням захистити платників, які опинилися у несприятливій ситуації.

Передбачене нормою звільнення та зміст щодо певних умов її дії та дій суб`єктів до яких вона могла бути застосована вказує на те, що особа, яка приймає її умови та застосовує, погоджується і на особливості, які передбачає така норма, зокрема і в частині подальшого урегулювання питання наявної недоїмки.

На користь висновку про тимчасовий характер надання платнику податків можливості не виконувати передбачені ст. 6 Закону № 2464 обов`язки платника ЄСВ вказує і системний аналіз змісту п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464. Так, у разі, якщо б законодавець взагалі звільняв визначену категорію платників від обов`язку сплачувати ЄСВ у відповідний період, а не надавав можливість виконати цей обов`язок після закінчення АТО (тобто не у встановлений в загальному поряду строк), то позбавлений логіки припис абз. 3 вказаного пункту щодо звільнення від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених цим Законом. Адже відсутність взагалі обов`язку нараховувати і сплачувати ЄСВ у певний період виключала б існування відповідальності за невиконання такого обов`язку, отже не потребувала б викладення норм про звільнення від неї (відповідальності).

Проте на підставі абз. 5 пп. «у» п. 83 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 440, який набрав чинності 13 лютого 2020 року, п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 було виключено.

Таким чином, п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, яким була передбачена можливість тимчасово не виконувати обов`язки, визначені у ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, зокрема щодо сплати єдиного внеску, та який був підставою для незастосування до таких платників заходів впливу та стягнення за невиконання обов`язків платника єдиного внеску, з 13 лютого 2020 року втратив чинність.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Подальшого врегулювання законодавцем особливостей адміністрування єдиного соціального внеску для відповідних платників податків передбачено не було, що є наслідком поширення дії норм Закону № 2464 в загальному порядку, в тому числі і щодо заходів впливу та стягнення передбачених ст. 25 цього Закону.

Відповідно, з 13 лютого 2020 року платники єдиного внеску зобов`язані виконувати в повному обсязі обов`язки, покладені на них нормами Закону № 2464, зокрема ст. 6, в тому числі і щодо сплати ЄСВ, а контролюючі органи зобов`язані вчиняти дії (виконувати обов`язки в межах визначених нормами вказаного Закону), зокрема і щодо направлення вимоги про сплату недоїмки у разі її наявності.

[…]

З урахуванням того, що 13 лютого 2020 року п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 втратив чинність, у позивача поновився обов`язок і щодо сплати самостійно нарахованого ним єдиного податку.

[…]

Також з 13 лютого 2020 року у зв`язку з втратою чинності п. 9-4 Закону № 2464 у контролюючого органу поновився і обов`язок щодо застосування заходів стягнення, що передбачені ст. 25 Закону № 2464, зокрема формування та направлення вимог.

З огляду на вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що норма п. 9-4 розділу VIII Закону № 2464, яка тимчасово дозволяла платнику єдиного внеску не виконувати своєчасно та в повному обсязі обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, та фактично обмежувала контролюючий орган у застосуванні заходів впливу та стягнення, зокрема і щодо формування та направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки), на час формування спірної вимоги про сплату боргу […] втратила чинність, а відтак контролюючим органом правомірно у відповідності до вимог чинного законодавства сформовано та направлено на адресу позивачу вимогу […] про сплату боргу (недоїмки) […].

[…]

Колегія суддів вважає, що наведене вище правозастосування не суперечить і сформованому висновку у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2021 року № 805/3362/17-а.

У справі № 805/3362/17-а предметом розгляду було, зокрема, правомірність вимоги про сплату боргу з єдиного внеску від 15 серпня 2017 року. Тобто Велика Палата Верховного Суду розглядала спірні правовідносини та надавала оцінку правозастосуванню судами попередніх інстанцій на час, коли норми п. 9-4 розділу VIII Закону № 2464 були чинними, та в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження в зазначеній справі.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 805/3362/17-а містить висновок, що внесені Законом № 1669 зміни до Закону № 2464 звільняють від сплати єдиного внеску суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО, оскільки на час розгляду цієї справи Президентом України не приймався указ про завершення проведення АТО, тобто період проведення АТО триває. Крім того, відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464 за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО, до платників єдиного внеску не застосовуються.

У цьому рішенні Суд надав оцінку правомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) у справі № 805/3362/17-а з позиції правомірності дій контролюючого органу на час формування спірної вимоги під час дії п. 9-4 розділу VIII Закону № 2464 і дійшов висновку, що оскільки позивач був звільнений від сплати поточних зобов`язань з єдиного внеску на певний період у контролюючого органу не було підстав для пред`явлення вимоги.

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 805/3362/17-а не відступала від раніше сформованого висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18, де чітко зазначено, «що Закон № 2464 не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі».

При цьому Постанова Великої Палати від 10 лютого 2021 року № 805/3362/17-а не містить висновку щодо скасування обов`язків платника єдиного внеску, що визначені ч. 2 ст. 6 Закону № 2464. Тобто відступу від попередніх висновків, сформованих Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду зразкової справи № 812/292/18 (постанова від 06 листопада 2018 року), не було.

Крім того, Верховний Суд у справах, що пов`язані з правозастосуванням норми п. 9-3 (у подальшому п. 9-4) розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, зокрема в № 360/1546/19, № 812/339/16, № 805/2437/16-а та в інших, також постійно наголошував на тому, що Закон № 2464 не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а дає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Натомість у справах № 360/1594/20 та у справі № 200/2618/20-а Суд фактично дійшов протилежних висновків, оскільки вважав, що п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, всеосяжно звільняє платника від виконання обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, протягом дії вказаної норми, тобто повністю скасовує обов`язок зі слати єдиного внеску за період з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року, що виключає обов`язок контролюючого органу формувати і надсилати вимогу.

Проте таке трактування зазначеної норми суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 812/292/18 (постанова від 06 листопада 2018 року), відступу від якого станом на час розгляду цієї справи не було.

[…]

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 360/1594/20 та від 17 листопада 2021 року у справі № 200/2618/20-а та формулює такий висновок.

Наявність боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який утворився внаслідок самостійного нарахування та обчислення такого внеску у період з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року (включно), після набрання чинності абз. 5 пп. «у» п. 83 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №, яким п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 було виключено, надає право контролюючому органу формувати та направляти вимогу про сплату боргу (недоїмки) за вказаний період, відповідно до положень ст. 25 Закону № 2464.

[…]».

Таким чином, ОСОБА_1 як платник єдиного внеску, який перебував на обліку в податковому органі, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, була звільнена від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, на підставі п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону в період з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року включно.

Однак, внаслідок втрати чинності нормою п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 з 13 лютого 2020 року позивач зобов`язана виконувати обов`язки платника єдиного внеску, визначені ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, в тому числі обов`язок щодо сплати цього внеску.

На час формування ГУ ДПС у Донецькій області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 вересня 2021 року № Ф-34356-13 Закон № 2464 не містив положень, які б звільняли позивачку від виконання обов`язку щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Включення до вимоги недоїмки зі сплати єдиного внеску, що виникла за період з 14 квітня 2014 року по 13 лютого 2020 року, є правомірним, оскільки впродовж вказаного періоду Закон № 2464 не скасовував обов`язків платника єдиного внеску а лише надав можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Таким чином, у спірних правовідносинах ГУ ДПС у Донецькій області діяло в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені Законом № 2464, а вимога, яка є предметом спору, як рішення суб`єкта владних повноважень відповідає критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

З наведених вище мотивів суд відхиляє доводи позивача, які зводяться до того, що вона звільнена від сплати єдиного внеску.

Також суд не бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постановах, на які покликається позивач, оскільки вони були сформульовані щодо правовідносини, які виникли в період чинності п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, тобто з моменту їх формулювання змінилося правове регулювання спірних правовідносин.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивачки щодо безпідставності нарахування їй єдиного внеску з огляду на таке.

Базу нарахування єдиного внеску визначає ст. 7 Закону № 2464.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується:

[…]

2) для платників, зазначених у п. п. 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

3) для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

[…].

Згідно з ч. 5 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в ч. ч. 1 і 2 цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Отже, позивач як фізична особа-підприємець зобов`язана сплачувати єдиний внесок, нарахований на суму, що визначається нею самостійно для себе, однак сума єдиного внеску не могла бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При цьому згідно з ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З огляду на положення п. 3 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8, ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 суд відхиляє аргументи позивачки про те, що з 2014 року вона фактично не здійснювала підприємницьку діяльність, а тому не має сплачувати єдиний внесок.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 440/1256/19 навів такий висновок:

«[…]

Поряд з цим, Суд не приймає до уваги доводи скаржника щодо неподання звітності про суми нарахованого доходу та неотримання доходу від провадження підприємницької діяльності, оскільки наведені аргументи не були покладені в обґрунтування заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, а відповідні обставини не були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та не становили предмет доказування у справі.

Водночас, Верховний Суд вважає необхідним зауважити, що неподання контролюючому органу звітності за єдиним внеском та невиконання у такий спосіб встановленого Законом № 2464 обов`язку не нівелює зміст та обсяг зобов`язання платника щодо належної сплати єдиного внеску та не має наслідком його невиконання.

[…]».

Слід зазначити, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Суд не приймає аргументи позивача, які ґрунтуються на тому, що 14 лютого 2022 року проведена держана реєстрація припинення нею підприємницької діяльності.

Так, згідно з пп. 65.10.8 п. 65.10 ст. 65 Податкового кодексу України (далі ПК України) державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Відповідно до пп. 4 п. 11.18 розділу ХІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588 (далі Порядок № 1588) державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання.

Пп. 6 п. 11.18 Порядку № 1588 визначено, що після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Позивач в розумінні норм Закону № 2464 до 14 лютого 2022 року була платником єдиного внеску як фізична особа-підприємець. В силу наведених вище положень Порядку № 1588, припинення в установленому порядку підприємницької діяльності не зумовлює припинення обов`язку позивача зі сплати єдиного внеску за період провадження нею підприємницької діяльності.

Щодо нарахування єдиного внеску податковим органом суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Виходячи з положень абз. абз. 3, 5 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у п. п. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у п. п. 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що платники єдиного внеску у розумінні норм Закону № 2464 зобов`язані подавати звітність із визначенням суми виплат (доходу), на які (який) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, нараховувати та своєчасно сплачувати єдиний внесок.

Верховний Суд в постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 440/1256/19 зауважив, що неподання контролюючому органу звітності за єдиним внеском та невиконання у такий спосіб встановленого Законом № 2464 обов`язку не нівелює зміст та обсяг зобов`язання платника щодо належної сплати єдиного внеску та не має наслідком його невиконання.

Ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом № 2464, визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953, (далі Інструкція № 449).

Відповідно до п. 1 розділу VІ Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Абз. 3 п. 2 розділу VІ Інструкції № 449 визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

П. 3 розділу VІ Інструкції № 449 визначено, що податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абз. 2 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абз. абз. 3 та/або 4 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у п. 1 ст. 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Згідно з п. 4 розділу VІ Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи).

Податковий орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина порядковий номер, третя частина літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання:

платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;

вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Сформована в ІТС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі.

Сформована вимога про сплату боргу (недоїмки), що підлягає надсиланню у паперовій формі, у день її формування в ІТС друкується у двох примірниках, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу, скріплюється печаткою податкового органу та один примірник надсилається (вручається) платнику єдиного внеску, другий долучається до справи платника.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

[…].

Дата надсилання (вручення) вимоги про сплату боргу (недоїмки) проставляється:

службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або їх законним чи уповноваженим представником - у разі вручення вимоги у паперовій формі під підпис. Проставляється на обох примірниках вимоги;

працівником структурного підрозділу, до функцій якого належить стягнення недоїмки, після отримання від працівника структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або посадової (службової) особи, якій надані повноваження на виконання такої функції, повідомлення про вручення поштового відправлення (повернення поштового відправлення із зазначенням причин невручення) - у разі надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до другого примірника вимоги про сплату боргу (недоїмки);

ІТС у разі надсилання вимоги в електронній формі до електронного кабінету. Проставляється в електронному документі.

[…]

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Після надсилання (вручення) вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику другий примірник такої вимоги з відміткою про вручення підшивається до справи платника та:

якщо вимога податкового органу скасовується чи змінюється судом, підшивається і примірник (копія) рішення суду до справи платника поряд з другим примірником вимоги, щодо якої відбувся судовий розгляд;

у разі списання боргу (недоїмки) у випадках, визначених ст. 25 або іншими положеннями Закону, підшивається і копія рішення про списання.

Суд встановив, що 14 вересня 2021 року ГУ ДПС у Донецькій області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-34536-13 з огляду на наявність у ОСОБА_1 станом на 31 січня 2021 року недоїмки зі сплати єдиного в сумі 35 142,02 грн.

Враховуючи встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Донецькій області від 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13 про сплату боргу (недоїмки) не підлягають задоволенню.

Цей висновок суду ґрунтується на тому, що відповідач довів належними та допустимими доказами відповідність своїх дій та рішень критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.

З приводу твердження позивача про те, що відповідач не довів факт надіслання цієї вимоги за її зареєстрованим місцем проживання, суд зауважує таке.

Як вказує сама позивач, її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Ця обставина підтверджена наявними у справі письмовим доказами, зокрема, паспортом громадянина України.

Саме ця адреса є її податковою адресою, про що свідчать ідентифікаційні дані платника, які перебувають у розпорядженні ГУ ДПС у Донецькій області.

Тобто зареєстроване місце проживання (її податкова адреса) знаходиться на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження.

Як було зазначено вище, відповідно до п. 4 розділу VІ Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Таким чином, ГУ ДПС у Донецькій області об`єктивно було позбавлено можливості надіслати вимогу про сплату боргу (недоїмки) за зареєстрованим місцем проживання позивачки (за її податковою адресою) до м. Чистякове Донецької області, а тому його дії, які полягали у направленні цієї вимоги за останнім відомим місцем перебування позивача за адресою її фактичного проживання/перебування як внутрішньо переміщеної особи ( АДРЕСА_1 ) відповідали приписам п. 4 розділу VІ Інструкції № 449.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 був затверджений Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Маріупольська міська територіальна громада Маріупольського району Донецької області включена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнний (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), з його первинної редакції та перебувала в цьому переліку в редакції станом на 23 листопада 2022 року.

В подальшому на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказом від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, затвердило Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі Перелік № 309).

Згідно з Переліком № 309 з 05 березня 2022 року вся територія Маріупольського району Донецької області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Катастрофічні наслідки, до яких призвели дії російсько-терористичних військ в м. Маріуполі, є загальновідомими.

Зважаючи на те, що місцезнаходження ГУ ДПС у Донецькій області зареєстровано в м. Маріуполі, де і знаходились його адміністративні будівлі та зберігалась документація, суд вважає такими, що заслуговують на увагу, доводи відповідача про неможливість надати докази направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивачки.

В будь-якому випадку дії відповідача щодо направлення (надіслання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 вересня 2021 року № Ф-34536-13 позивачці мали місце вже після того, як ця вимога була сформована.

З огляду на наявність у ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску, самі по собі дії ГУ ДПС у Донецькій області щодо направлення (надсилання) спірної вимоги не випливають на її правомірність як рішення суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Щодо строку звернення до суду.

Строк звернення до адміністративного суду визначений ст. 122 КАС.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У спірних правовідносинах процедура адміністративного оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) не застосовувалась, а тому висновки Верхового Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборі та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду щодо тримісячного строку звернення до суду, викладені в постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 580/3469/19, не застосовуються.

Таким чином, для звернення до суду з позовом про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску встановлений шестимісячний строк.

Позивач зазначає, що про існування спірної вимоги дізналася 15 червня 2023 року, отримавши через застосунок «Дія» постанову державного виконавця від 15 червня 2023 року про відкриття виконавчого провадження.

Належні та допустимі докази, які б свідчили, що до 15 червня 2023 року позивач була обізнана або мала бути обізнана про існування спірної вимоги, суду не надані.

Твердження позивача про те, що вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка була надіслана за адресою її фактичного місця проживання/перебування як внутрішньо переміщеної особи в м. Маріуполі, вона не отримувала, відповідач не спростував.

Горлівський ВДВС у відповідь на адвокатський запит представника позивача повідомив про те, що постанови та інші матеріали виконавчих проваджень з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки), яка є предметом спору, позивачці не надсилав через те, що місце її проживання зареєстровано на тимчасово окупованій території (м. Чистякове).

До суду з цим позовом ОСОБА_1 звернулася 27 липня 2023 року, тобто з дотриманням шестимісячного строку, визначеного абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС, а тому вона не потребує поновлення цього строку судом.

Розподіл судових витрат.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому відповідно до ст. 139 КАС підстави для відшкодування позивачці судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187, місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Повне судове рішення складено 01 липня 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко