Справа № 160/13079/24
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 червня 2024 року Справа № 160/13079/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м.Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м.Києві, поданий представником позивача адвокатом Кашубою Миколою Олексійовичем, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України у м. Києві щодо підготовки та направлення документів, включивши до календарної вислуги років пільгову, необхідних для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років у відповідності до вимог п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України у м. Києві підготувати та направити документи, включивши до календарної вислуги років пільгову, необхідні для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років у відповідності до вимог п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з врахуванням вислуги років у пільговому обчисленні 26 років 06 місяців 27 днів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 адміністративний позов було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду: - заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

За даними КП «ДСС» копію вищевказаної ухвали 31.05.2024 о 18:49 надіслано одержувачу адвокату Кашубі М.О. Тобто, оскільки представник позивача зареєстрований в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, суд вважає, що ухвала про залишення позовної заяви без руху вважається врученою позивачеві в перший робочий день 03.06.2024 в електронній формі шляхом її направлення на офіційну електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі. Тобто, строк для усунення недоліків з урахуванням ч.7 ст.251 КАС України до 13.06.2024.

04.06.2024 від представника позивача адвоката Кашуби М.О. через систему «Електронний суд» на виконання ухвали заява про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначено, що ОСОБА_1 у період з 15.08.1998 року по 05.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року і по 31.08.2020 року проходив службу в підрозділах Національної поліції України та відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 27.08.2020 року №696о/с Позивача було звільнено зі служби в поліції на підставі п. 7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 31.08.2020 року. На дату звільнення відповідно до вищевказаного наказу, стаж служби Позивача становив 22 роки 00 місяців 14 днів, вислуга років на пільгових умовах (з урахуванням календарної) обрахована у кількості 26 років 06 місяців 27 днів. При цьому, у наказі про звільнення не було визначено вислугу років для призначення пенсії, у зв`язку з чим позивач помилково вважав, що з наявною у нього вислугою років (календарною та пільговою) права на пенсію у нього не було. Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.06.2024 2 Однак, у березні 2024 року Позивач від своїх колег, яким було призначено пенсію з урахуванням вислуги у пільговому обчисленні, дізнався, що він також має право на врахування пільгового стажу для призначення пенсії так як був звільнений до 19.02.2022 року (до внесення змін до Постанови КМУ №393). З метою захисту своїх Позивач звернувся до адвоката ОСОБА_2 , яким було направлено адвокатський запит №191 від 25.03.2024 року на адресу ГУ Національної поліції України у м. Києві. Одним з питань адвокатського запиту було прохання підготувати та направити документи до відповідного пенсійного органу для призначення Позивачу пенсії за вислугою років у відповідності до вимог п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Натомість, від Відповідача надійшов лист від 05.04.2024 року №СЕД-7896-2024, яким повідомлено, що законних підстав для зарахування вислуги років у пільговому обчисленні до календарної вислуги, а також оформленні та поданні документів щодо призначення Позивачу пенсії, немає. Разом з відповіддю надано витяг з послужного списку Позивача та інші запитувані документи. Вважаючи відповідь, оформлену листом від 05.04.2024 року №СЕД-7896-2024 фактичною відмовою у задоволенні звернення про підготовку та направлення документів для призначення пенсії, Позивач вирішив звернутися до суду за захистом свого права на соціальний захист передбаченого статтею 46 Конституції України.

Вирішуючи питання про усунення недоліків позовної заяви суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 1 частини 2 статті 122 ККАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За приписами частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про достатність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності обставин, на які посилається позивач у клопотанні про поновлення процесуального строку звернення до суду, покладається саме на позивача.

В адміністративному позові позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо підготовки та направлення документів, включивши до календарної вислуги років пільгову, необхідних для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років у відповідності до вимог п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що загальна вислуга років Позивача з урахуванням пільгової вислуги станом на 31.08.2020 складає 26 років 06 місяців 27 днів, тобто, в силу положень п. «а» ст.12 Закону №2262-ХІІ він має право на призначенні пенсії за вислугою років, проте необхідні документи відповідачем не складалися та не направлялися до пенсійного органу.

Водночас, матеріалами позову підтверджується та визнається представником позивача, що наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 27.08.2020 №696о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції на підставі п. 7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 31.08.2020 року. Згідно з вказаним наказом стаж служби Позивача в поліції на день звільнення в календарному обчисленні становив 22 роки 00 місяців 14 днів, вислуга років у пільговому обчисленні 26 років 06 місяців 27 днів. Таким чином, позивачу після отриманні копії наказу про звільнення мало бути достеменно відомо про наявність у нього вислуги років у пільговому обчисленні понад 25 років, що, на його думку, є підставою для направлення відповідачем до пенсійного органу відповідного пакету документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Проте, адміністративний позов поданий позивачем до суду лише 15.05.2024 шляхом направлення засобами поштового зв`язку на адресу суду, тобто, через 3 роки та 8,5 місяців після звільненні зі служби в поліції. Тобто, з порушенням шестимісячного строку звернення до суду.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Ключовою є фраза «з поважних причин», а отже це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача, тобто якщо строк був пропущений з поважних причин, це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Таким чином, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.

Аналогічних висновків дотримався Верховний Суд, зокрема, у постанові від 05.06.2024 у справі № 240/24589/23.

Слід також наголосити на тому, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При визначенні початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та, відповідно, вирішенні питання про дотримання, чи порушення позивачем цього строку, суду, насамперед, слід з`ясувати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд також зауважує, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Наведений висновок неодноразово висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 22.07.2020 у справі № 1.380.2019.001042

Отже, оскільки, як вже зазначалось судом вище, позивачу після отриманні копії наказу про звільнення мало бути достеменно відомо про наявність у нього вислуги років у пільговому обчисленні понад 25 років, що, на його думку, є підставою для направлення відповідачем до пенсійного органу відповідного пакету документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, з моменту ознайомлення з таким наказом позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк, демонструючи свою необізнаність щодо порушення своїх прав із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від відповідача відповіді на подану нею заяву.

Верховний Суд у справі № 240/12017/19 зазначив, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. За висновком Суду, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Викладені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2020 у справі 340/1019/19.

Суд також наголошує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. При цьому, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд наголошує, що інших обставин щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Таким чином, суд доходить висновку, що заявником не було наведено будь-яких аргументів та не надано жодних доказів на підтвердження обставини, які були чи об`єктивно є непереборними та не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду з означеним позовом, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для визнання наведених причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення позивачу строку звернення до суду із цим позовом.

Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду не зазначено, суд доходить висновку про необхідність про відсутність правових підстав для задоволенні заяви позивача та поновлення строку звернення до суду.

Отже, у встановлений судом строк, а саме: до 13.06.2024 включно, позивач не усунув в повному обсязі недоліки позовної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Суд зазначає, що станом на 18.06.2024 позивач не виконав в повному обсязі вимоги ухвали суду.

З огляду на вищезазначене, враховуючи вищенаведені норми, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 169, 248, 256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м.Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом з матеріалами позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

Суддя І.В. Юхно