Справа № 380/10901/23
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 рокусправа № 380/10901/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Національної поліції України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі відповідач, ГУНП в Житомирській області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Предметом спору є право позивача на отримання додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину), передбаченої постановою КМУ №375, за період з 12.03.2020 по 30.11.2020, з 11.12.2020 по 31.12.2020, з 18.03.2021 по 31.01.2023 у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення, а також право на отримання надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, передбаченої наказом МВС №260, за період з 24.04.2019 по 31.01.2023 в розмірі 15 відсотків посадового окладу.

З огляду на вказане позивач просить зобов`язати відповідача здійснити йому нарахування та виплату недоотриманого грошового забезпечення.

Ухвалою судді від 23.05.2023 в справі відкрито провадження в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

ГУНП в Житомирській області проти позову заперечило з підстав викладених у відзиві. Відповідач зазначив, що не є належним відповідачем, в частині позовних вимог, що стосуються періоду проходження служби позивачем з 24.04.2019 по 31.10.2020 рік в Національній поліції України (роботодавець Національна поліція України, окрема юридична особа), а тому позовні вимоги позивача за вказаний період є безпідставними.

Рапортів керівників структурних підрозділів відповідного органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, щодо встановлення Позивачу спірних надбавок за службу в умовах режимних обмежень протягом спірного періоду на адресу ГУНП в Житомирській області, не надходило.

Виплата надбавки за службу в умовах режимних обмежень припиняється з дня: звільнення з посади, за якою вона була встановлена; припинення доступу до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці; закінчення науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт.

Припинення виплати встановленої раніше надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється на підставі відповідного наказу керівника органу поліції.

Враховуючи наведені правові норми, необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Отже сам по собі факт надання доступу до державної таємниці ще не свідчить про постійну роботу особи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Матеріали справи не містять, а позивачем не доведено наявності доказів його постійної роботи у період з 01.11.2020 по 31.01.2023 з відомостями, що становлять державну таємницю. Тому й відсутні підстави вважати, що позивач мав право на отримання у вказаний період компенсації в розмірі 15% до посадового окладу у зв`язку з роботою в умовах режимних обмежень з відомостями, які становлять державну таємницю.

Крім того звертає увагу суду, що позивач протягом всього спірного періоду не звертався до відповідача із відповідними рапортами щодо встановлення йому спірних надбавок до посадових окладів на відповідній посаді.

Таким чином, позовні вимоги позивача, які стали наслідком помилкового та довільного трактування правових норм зазначених нормативно правових актів, не відповідають обставинам справи, а тому є безпідставними і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також вказано, що позовна вимога про виплату компенсації заявлена передчасно, відносно майбутніх правовідносин та подій, котрі ще не склались (ГУНП в Житомирській області не здійснювало будь яких обчислень спірних сум).

Позивач подав відповідь на відзив. Зазначає, що у листі відповідача від 09.05.2023 №39зі/29/105/05-2023 вказано, що доплата на період дії карантину за період з 18.02.2021 ГУНП в Житомирській області не нараховувалась і не виплачувалась у зв`язку із тим, що асигнування на зазначені цілі не передбачені кошторисом доходів і видатків. Наголошує, що суду надано достатньо доказів, що за час служби в Національній поліції України, позивач внаслідок виконання своїх обов`язків мав безпосередній контакт з населенням, однак додаткову доплату до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої Постановою №375, отримував не у повному обсязі, чим порушені його права.

Також позивач звертає увагу суду, що представник у відзиві зазначив, що у відповідача були відсутні підстави для підготовки наказу про встановлення позивачу надбавки за службу в умовах режимних обмежень. Оскільки, керівники структурних підрозділів не подавали до органу поліції, рапорти погоджені з режимно-секретним підрозділом цього органу, щодо встановлення позивачу спірних надбавок за службу в умовах режимних обмежень протягом спірного періоду на адресу ГУНП в Житомирській області. Вказане твердження представника, прямо вказує на протиправну бездіяльність керівників структурних підрозділів. Позивач зазначає, що відповідач на надав матеріали, які спростовують факт роботи позивача у умовах режимних обмежень, а саме: не виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Ухвалою від 03.07.2023 суд задовольнив клопотання позивача та залучив до участі у справі співвідповідача Національну поліцію України (далі відповідач, НП України).

З огляду на викладене, суд продовжив розгляд справи з наступними уточненими вимогами, а саме:

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину), передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020, за період служби з 12.03.2020 по 31.10.2020.

- зобов`язати Національну поліцію України встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину), передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020, за період служби з 12.03.2020 по 31.10.2020 у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення.

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину), передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020, за період служби з 01.11.2020 по 30.11.2020, з 11.12.2020 по 31.12.2020, з 18.02.2021 по 31.01.2023.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину невиплаченої додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину), передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020, за період служби з 01.11.2020 по 30.11.2020, з 11.12.2020 по 31.12.2020, з 18.02.2021 по 31.01.2023, у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати й виплатити ОСОБА_1 компенсацію за не нараховану та невиплачену з 31.01.2023 по день фактичного погашення за доплату за службу в особливих умовах (період карантину), передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020.

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за роботу в умовах режимних обмежень, передбаченої Наказом МВС №260, за період служби з 24.04.2019 по 30.10.2023.

- зобов`язати Національну поліцію України встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, передбаченої Наказом МВС №260, за період служби з 24.04.2019 по 31.11.2020, в розмірі 15 відсотків посадового окладу.

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, передбаченої Наказом МВС №260, за період служби з 01.11.2020 по 31.01.2023.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, передбаченої Наказом МВС №260, за період служби з 01.11.2020 по 31.01.2023, в розмірі 15 відсотків посадового окладу.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати й виплатити ОСОБА_1 компенсацію за не нараховану та невиплачену з 31.01.2023 по день фактичного погашення заборгованості надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, передбаченої Наказом МВС №260.

ГУНП в Житомирській області подало відзив та уточнені позовні вимоги, заперечення викладені у якому відповідають тим, які були викладені у відзиві на первинні вимоги позивача.

Позивач подав відповідь на відзив у якій додатково зазначив, що вимоги про виплату компенсації не були заявлені передчасно, тому що законодавець обмежив розмір цієї компенсації шестимісячним терміном який закінчується 31.07.2023 (тобто шестикратним розміром середнього заробітку позивача). З огляду на викладене в сукупності позивач вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ухвалою від 27.07.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Національна поліція України подала клопотання про встановлення строку подання відзиву та відзив на позовну заяву. Проти позовних вимог відповідач заперечує з огляду на наступне. Зазначено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції. Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення. Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата визначається керівником відповідного підприємства, установи, організації, органу державної влади. Доплати визначені пунктами 2, 3 Постанови №375 здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевого бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів. В період з 24.04.2019 по 31.10.2020 до персонального переліку працівників для формування щодо встановлення додаткової доплати на період дії карантину, позивач не включався.

Крім того щодо решти заявлених вимог відповідач зазначив, що наявність допуску та доступу до державної таємниці не є автоматичною підставою для встановлення відповідної надбавки. Наказ керівника про встановлення надбавки не видавався, тому в Національній поліції України у спірний період не було підстав для нарахування позивачу надбавки за займаною ним посадою.

Позивач подав заперечення на встановлення строку на подання відзиву, відповідь на відзив та просив суд не брати до уваги надані докази, як такі що подані із порушенням вимог КАС України.

Національна поліція України подала заперечення на відповідь на відзив. Додатково наголосила, що з урахуванням специфіки роботи підсистеми Електронний суд, усі подані заперечення та докази є належними, допустимими та мають враховуватися судом при прийнятті рішення у справі.

Позивач надав доповнення до відповіді на відзив у яких додатково вказав на неправомірність дій Національної поліції України, які виразилися у неналежному та неповному нарахуванню йому грошового забезпечення, що порушує його конституційні права.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС України).

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_1 , відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській обласні від 07.11.2015 №lo/с прийнятий на службу до Національної поліції України на посаду заступника начальника районного відділу - начальника слідчого відділення Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 24.04.2019 №426о/с позивач проходив службу на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів виявлених ДКР (департаментом карного розшуку)) управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України.

Згідно до наказу Національної поліції України від 01.06.2020 №560о/с - з 01.06.2020 позивач продовжив службу на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах 5-го відділу (організації розслідування злочинів у сфері транспорту) управління організації досудового розслідування Головного слідчого управління Національної поліції України.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 09.11.2020 №305о/с з 01.11.2020 позивач проходив службу на посаді старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції України.

ОСОБА_1 , відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 05.02.2021 №46о/с був призначений на посаду заступника начальника районного управління поліції начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 30.01.2023 №43о/с позивача, полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління поліції-начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 31.01.2023.

Суд враховує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.08.2023 залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі №380/7076/23 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 у якому були заявлені наступні вимоги:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 30.01.2023 №43о/с про звільнення зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 (0062576), заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України "Про національну поліцію" з 31.01.2023;

- поновити полковника поліції ОСОБА_1 (0062576) на посаді заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області з 01.02.2023;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області щомісячне грошове забезпечення, передбачене для посади заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області у період вимушеного прогулу з 01.02.2023 по день фактичного поновлення на службі в Національній поліції, яке повинно складатися з таких нарахувань: 1) посадовий оклад 3250 грн., 2) оклад за спеціальним званням 2400 грн., 3) надбавка за стаж служби у розмірі 50% - 2825 грн., 4) надбавка за специфічні умови служби у розмірі 75% - 6356,25 грн., 5) надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% -487,50 грн., 6) середньо відсотковий розмір премії, встановлений для заступників начальника Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, який був встановлений щомісячно з 01.02.2023, 7) додаткова доплата до грошового забезпечення згідно з Постановою КМУ №375 (на період дії цієї Постанови) в розмірі 50% грошового забезпечення, 8) додаткова винагорода згідно з постановою КМУ №168 (наказом МВС №775).

На запити позивача відповідачі надали йому інформацію про нараховане та виплачене грошове забезпечення за спірні періоди. Своєю чергою позивач вважаючи, що йому протиправно не було виплачено додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину), передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020 та надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, передбаченої Наказом МВС №260, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо вимог позивача стосовно додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину), передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020, суд враховує наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" №988 від 11.11.2015 (далі - Постанова №988), грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до ст..28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у складі Державного бюджету України створено фонд боротьби з гострою респіраторною хворобою СОVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-СоV-2, та її наслідками на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України зазначеної хвороби, та протягом 30 днів з дня відміни цього карантину. Кошти зазначеного фонду спрямовуються на: додаткові доплати до заробітної плати медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації гострої респіраторної хвороби СОVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2. а також доплати до заробітної плати окремим категоріям працівників, які забезпечують життєдіяльність населення, на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, визначений у рішенні Кабінету Міністрів України про встановлення карантину, до завершення здійснення зазначених заходів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 (далі - Постанова №375) врегульовані деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни.

Пунктом 1 Постанови №375 установлено, що на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративним, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Пунктом 5 Постанови №375 передбачено, що доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

Згідно з листом від 09.05.2023 №39зі/29/105/05-2023 щодо нарахування додаткової доплати до грошового забезпечення на період дії карантину така доплата була виплачена позивачу з 01.11.2020 по 31.10.2020, докази нарахування такої доплати за інші періоди відсутні.

В інші місяці її виплата була припинена, хоча позивач перебував на тих самих посадах і продовжував виконувати ті ж самі службові обов`язки.

У запереченнях сторона відповідача покликається на те, що відповідно до пункту 46 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМ України від 28.02.2002 №228, розпорядники беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, планом асигнувань загального фонду бюджету, планом надання кредитів із загального фонду бюджету та планом спеціального фонду відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України.

З даного приводу суд зазначає, що відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати доплати на період дії карантину не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі №420/19450/21.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статті 8 Конституції України та статті 6 КАС України, суд на підставі статті17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

Суд вважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання здійснити відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 нарахування та виплату позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі до 50% від грошового забезпечення за спірні періоди.

Щодо вимог позивача стосовно протиправного не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, передбаченої Наказом МВС №260 суд враховує наступне.

Суд з`ясував, що у період проходження служби з 24.04.2019 по 31.10.2020 позивачу не була виплачена надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, передбачена Наказом МВС №260, про що вказано у додатках до відповіді Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НПУ від 28.04.2023 №139зі/29/5/02-2023. У період проходження служби з 01.11.2020 по 31.01.2023 позивачу також не була виплачена надбавка за робочу в умовах режимних обмежень, передбачена Наказом МВС №260, про що вказано у відповіді ГУНП від 09.05.2023 №38зі/29/105/05-2023.

Стороною відповідачів не спростовується, що позивачу був наданий допуск до роботи з документами, що мали ступені секретності, однак відповідна надбавка за роботу з вказаними документами не виплачувалася.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України від 21 січня 1994 року №3855-XII "Про державну таємницю", Положенням про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №414 (далі - Положення №414), Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799 (далі - Порядок №260).

Статтею 1 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року №3855-XII (далі - Закон №3855-XII) визначено, що державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою; допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №3855-XII залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 10 років; для форми 3 - 15 років.

Частиною 2 статті 22 Закону №3855-ХІІ вказано, що допуск до державної таємниці із ступенями секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно" надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Згідно з ч. 4 ст. 22 Закону №3855-ХІІ допуск до державної таємниці керівникові органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації надається наказом чи письмовим розпорядженням посадової особи, що призначає його на посаду, а у разі, коли орган державної влади, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація не підпорядкована іншому органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємству, установі, організації або не належить до сфери їх управління, допуск до державної таємниці надається зазначеному керівникові наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яка є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею. Керівникам центральних органів виконавчої влади, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України, допуск до державної таємниці надається розпорядженням Кабінету Міністрів України.

Надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю (ч. 7 ст. 22 Закону №3855-ХІІ).

Статтею 30 Закону №3855-XII визначено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Положення №414 визначено, що особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Відповідно до абзаців першого-четвертого пункту 7 розділу II Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським №260, у редакції, що була чинною з 27.05.2016 до 06.06.2017, поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації, а саме: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Відповідно до абзаців першого-четвертого пункту 7 розділу II Порядку №260, у редакції, що була чинною з 06.06.2017 до 21.08.2020 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Відповідно до п. 5 Положення №414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно п. 6 Положення №414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Абзацами 10, 11 Порядку №260 передбачено, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень установлюється поліцейським за займаною посадою наказом по особовому складу на підставі мотивованих рапортів керівників структурних підрозділів відповідного органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу. Надбавка за службу в умовах режимних обмежень виплачується поліцейським з дня призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці, але не раніше дня оформлення допуску до державної таємниці.

Враховуючи наведені правові норми, необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Невиплата надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці.

Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 січня 2021 року по справі №240/229/20.

Крім того, робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону №3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.

Висновки аналогічного змісту викладені Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 року у справі №806/2056/18.

Судом встановлено, що позивач, у спірний період проходив службу в Національній поліції України, що сторонами не заперечується, не заперечується і факт допуску до державної таємниці у спірні періоди.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 22 Закону №3855-XII залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 10 років; для форми 3 - 15 років.

Матеріали справи свідчать, що позивачу не встановлювалася надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень, що сторонами не заперечується.

Разом з тим, достеменно встановити інформацію та/чи відомості про кількість опрацьованих позивачем документів із грифом секретності "таємно" та "цілком таємно" під час виконання функціональних обов`язків у спірний період у суду відсутня можливість.

Водночас, суд враховує, що позивач проходив службу на посадах, виконанням обов`язків якихє розслідування злочинів, яке у свою чергу пов`язане зі здійсненням роботи з матеріалами, які можуть становити державну таємницю з грифом секретності таємно та цілком таємно.

Як наслідок, суд враховує, що якщо особа отримала у встановленому порядку допуск та доступ до державної таємниці (що в свою чергу встановлено судом), працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року №414, про що видати відповідний наказ.

Суд зазначає, що відсутність наказу керівника та невиплата надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, не означає, що ОСОБА_1 не виконував роботу, пов`язану з доступом до державної таємниці, оскільки такий доступ до державної таємниці у позивача був.

Посилання відповідачів на те, що наявність допуску до державної таємниці у позивача під час проходження служби не тягне за собою обов`язку автоматично нарахувати та виплачувати надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, суд вважає необґрунтованими, оскільки у разі коли особа має відповідний доступ до державної таємниці і за умовами своєї професійної діяльності постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону України "Про державну таємницю"виникає право на отримання компенсації.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 28.01.2021 у справі №240/229/20, від 25.07.2019 у справі №296/6615/17.

Підсумовуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що обсяг функціональних обов`язків ОСОБА_1 на відповідних посадах та умови, яким він повинен був відповідати для того, щоб бути призначеним на ці посади та виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю, передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю.

Оскільки судом встановлено та відповідачем не заперечується отримання позивачем у встановленому порядку допуску до державної таємниці, то йому повинна була призначатися надбавка у розмірі, визначеному Положенням №414, з видачею відповідного розпорядчого документа.

Таким чином, встановлені обставини справи та долучені до матеріалів справи докази підтверджують наявність у позивача передбаченого законом права на отримання надбавки до посадового окладу "За роботу в умовах режимних обмежень" у розмірі 15% за період з 24.04.2019 по 30.10.2020 та з 01.11.2020 по 31.01.2023.

При цьому, зобов`язання встановити, нарахувати та виплатити надбавку "За роботу в умовах режимних обмежень" у розмірі 15% від посадового окладу за вказані вище періоди є належним способом захисту порушеного права.

Щодо решти вимог позивача суд враховує таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок - №159).

Згідно статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Стаття 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначає, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до пункту 1 Порядку №159, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи),

За змістом пунктів 2, 3 Порядку №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території У країни і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У пункті 4 Порядку №159 закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 у справі №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі №803/203/17.

Суд наголошує, що згідно зі статтею 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Враховуючи вказане в сукупності, суд погод жується з позивачем, що у нього виникне право на виплату спірної компенсації. Але з позиції суду, на даному етапі підстав вважати, що при призначенні, нарахування, виплаті надбавки та доплати відповідачі не виконають свого обов`язку по нарахуванню компенсації у суду немає.

З огляду на викладене вимоги позивача у цій частині є передчасними. Тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням досліджених доказів та встановлених обставин, суд висновує, що даний позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий ним при поданні позову не сплачувався, підстав стягувати судовий збір з відповідача немає. Доказів понесення інших витрат суду не надано.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину), передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020, за період служби з 12.03.2020 по 31.10.2020.

Зобов`язати Національну поліцію України () встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину), передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020, за період служби з 12.03.2020 по 31.10.2020 у розмірі до 50 відсотків грошового забезпечення.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину), передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020, за період служби з 01.11.2020 по 30.11.2020, з 11.12.2020 по 31.12.2020, з 18.02.2021 по 31.01.2023.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області () встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину невиплаченої додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину), передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020, за період служби з 01.11.2020 по 30.11.2020, з 11.12.2020 по 31.12.2020, з 18.02.2021 по 31.01.2023, у розмірі до 50 відсотків грошового забезпечення.

Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, передбаченої Наказом МВС №260, за період служби з 24.04.2019 по 30.10.2020.

Зобов`язати Національну поліцію України () встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, передбаченої Наказом МВС №260, за період служби з 24.04.2019 по 30.10.2020, в розмірі 15 відсотків посадового окладу.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, передбаченої Наказом МВС №260, за період служби з 01.11.2020 по 31.01.2023.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області () встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, передбаченої Наказом МВС №260, за період служби з 01.11.2020 по 31.01.2023, в розмірі 15 відсотків посадового окладу.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Желік О.М.