Справа № 320/24467/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року справа № 320/24467/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом Державного підприємства «ЗАВОД 410 ЦА» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулося Державне підприємство «ЗАВОД 410 ЦА» (далі - позивач, ДП «ЗАВОД 410 ЦА») з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить суд визнати протиправною вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) від 02.06.2023 року №Ю-28786-2615 на суму 13 520 120,34 грн. за 2022 рік та І кв. 2023 року (далі оскаржувана вимога з ЄСВ) та скасувати її.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваної вимоги з ЄСВ, оскільки при її прийнятті не враховано, що позивача внесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015 року.

Також позивач в повному обсязі не виконав обов`язку зі сплати ЄСВ за вказаний вище період внаслідок настання обставин непереборної сили, а саме військової агресії російської федерації проти України, з подальшим введенням на всій території України правового режиму воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022. Зазначені обставини, за твердженнями позивача, призвели до простою підприємства та призупинення трудових договорів з його працівниками.

Позивач вказує, що внаслідок вищевказаного позивач не зміг своєчасно усунути недоліки по припису Державної авіаційної служби України та Головного управління державної авіації України, що в свою чергу призвело до анулювання та призупинення дії сертифікатів Part 145 (ДАСУ) Part 145В (ГУДАУ), які є основними дозвільними документами для проведення модернізації і ремонту повітряних суден.

Звертає увагу, що на момент звернення до суду із позовом у позивача проводився державний фінансовий аудит фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 року, відтак, до завершення такого аудиту ДП «ЗАВОД 410 ЦА» не зможе об`єктивно здійснити перерахунки та подати уточнюючі дані до контролюючого органу щодо сум нарахованих заробітних плат найманих працівників та сум утриманих з них ЄСВ за вказаний період.

Позивач з посиланням на положення статті 10 Закону України від 15.03.2023 року №2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» стверджує про звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталось внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у справі відкрито спрощене провадження без проведення судового засідання, та у сторін витребувано відповідні документи, необхідні для розгляду справи.

16.01.2024 до суду надійшла заява відповідача про виконання вимог ухвали суду з доданими документами (а.с. 59-99).

18.01.2024 до суду за допомогою системи ЄСІТС надійшло клопотання позивача про долучення доказів (а.с. 100 120).

31.01.2024 відповідачем подано до суду відзив на позов (а.с. 121-131), в якому останній просив у задоволенні позову відмовити, оскільки не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими, посилаючись на відповідність оскаржуваної вимоги з ЄСВ приписам чинного законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ДП «ЗАВОД 410 ЦА» (ідентифікаційний код 01128297; місцезнаходження: 03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 94) перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві з 18.05.1993 року.

Основним видом діяльності позивача є 30.30 «Виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устатковання».

З матеріалів справи вбачається, що вимогою ГУ ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ю-28786-2615 від 02.06.2023 року стверджується про наявність у позивача станом на 31.05.2023 року заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 13 520 120 (тринадцять мільйонів п`ятсот двадцять тисяч сто двадцять) грн. 34 коп.

Крім того, на підставі статті 25 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (із змінами та доповненнями, далі Закон № 2464) відповідач вимагає у позивача погасити існуючу суму недоїмки з ЄСВ у встановленому Законом № 2464 порядку і строки (а.с. 6).

За результатами розгляду скарги позивача на вказану вимогу Державна податкова служба України рішенням від 10.07.2023 № 18440/6/99-00-06-02-01-06 залишила оскаржувану вимогу відповідача без змін, а скаргу ДП «ЗАВОД 410 ЦА» відхилила (а.с. 38-39).

Вважаючи спірну вимогу ГУ ДПС у м. Києві протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон №2464-VI.

За визначенням пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дія Закону № 2464 поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної зі збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватись на зазначені відносини лише у випадках, передбачених Законом № 2464, або у частині, що не суперечить Закону № 2464 ( п. 1 ст. 2 Закону № 2464).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Законом № 2464 платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Таким чином, судом встановлено і сторонами не заперечується, що ДП «ЗАВОД 410 ЦА» () є платником ЄСВ.

Платники єдиного внеску зобов?язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати, сплачувати єдиний внесок та подавати звітність до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (п.1, 4 ч.2 ст. 6 Закону № 2464).

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з частиною п`ятою статті 9 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Частина восьма статті 9 №2464-VI встановлює, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону 2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом - є недоїмкою.

Частиною 11 статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нарахування штрафу і пені за несплату або несвоєчасну сплату страхувальниками страхових внесків передбачено статтею 25 Закону №2464-VI.

Таким чином, ЄСВ за визначенням являє собою консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов?язкового державного соціального страхування в обов?язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов?язкового державного соціального страхування.

Судом на підставі наданих сторонами документів встановлено, що відповідно до інтегрованої картки платника (далі - ІКП) по єдиному внеску ДП «ЗАВОД 410 ЦА» () за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року нараховано єдиного внеску у сумі 20 731 548 ,91 грн. та сплачено ЄСВ в сумі 5 751 662,51 грн.; за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року нараховано єдиного внеску у сумі 13 919 515, 26 грн. та сплачено в сумі 3 244 374, 21 грн.

Судом встановлено, а позивачем не спростовано того факту, що у 2022-2023 р.р. ЄСВ було нараховано і частково сплачено останнім відповідно до самостійно нарахованого єдиного внеску за відповідний квартал, про що до контролюючого органу були подані відповідні звітні документи.

Згідно з п. 3, 4 розд. VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску та/або борги зі сплати фінансових санкцій орган доходів і зборів, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій) надсилають вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно ч. 6 ст. 25 Закону № 2464 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Податковий орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання:

- платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;

- вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Відповідно до п.3. розділу 6 Інструкції № 449 податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що вимога надсилається, якщо має місце одна з умов передбачених вказаною нормою Інструкції № 449, наявність кожної з таких умов є самостійною підставою для формування і направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ.

Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів і нарахованої пені не застосовується (частина 16 ст. 25 Закону № 2464).

Як встановлено судом та не оспорюється позивачем, станом на 31.05.2023 в ІКП Державного підприємства «ЗАВОД 410 ЦА» () обліковувалась заборгованість зі сплати ЄСВ.

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач заперечує саме розмір недоїмки з ЄСВ загалом у сумі 13 520 120,34 грн., а не сам факт наявності такої заборгованості з ЄСВ.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок обліку за позивачем недоїмки з ЄСВ у вказаному вище розмірі відповідачем засобами інформаційно-комунікаційної системи в автоматичному режимі в порядку і за формою, визначеною Законом № 2464 та Інструкцією № 449, сформовано спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) та направлено її на адресу позивача рекомендованим листом, з повідомленням про вручення за адресою платника: 03151, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 94.

Згідно із відміткою рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 91) спірна вимога вручена уповноваженому представнику позивача 14.06.2023.

Проаналізувавши доводи сторін та надані ними документальні докази в підтвердження таких доводів, суд дійшов висновку що у даній справі контролюючий орган діяв в межах чинного законодавства та здійснював нарахування з єдиного соціального внеску Державному підприємству «ЗАВОД 410 ЦА» () на законних підставах.

Судом встановлено, що спірна вимога винесена уповноваженим на те органом влади на підставі наявних у нього повноважень та фактичних даних щодо обліку в інтегрованій картці платника позивача станом на 31.05.2023 року недоїмки з ЄСВ у відповідній сумі.

Крім того, спірна вимога з ЄСВ винесена в порядку, в строки та за формою, встановленою чинним законодавством України, є належним чином врученою позивачеві. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Наведені позивачем доводи незаконності спірної вимоги з ЄСВ, як кожен окремо, так і у їх сукупності, не дозволяють стверджувати про протиправність спірної вимоги та можливість її скасування в судовому порядку.

Зокрема, жодна норма Закону № 2464 не містить положень про звільнення від сплати ЄСВ у зв`язку із віднесенням підприємства до категорії стратегічно важливих чи галузеутворюючих, рівною мірою це стосується і відсутності такої підстави для звільнення від сплати ЄСВ, як важке фінансове становище підприємства або введення режиму воєнного стану.

Бойові дії на території м. Києва та Київської області у зв`язку з агресією російської федерації на території України, які тривали з 24.02.2022 року безпосередньо були завершені 30.04.2022 року, а сума недоїмки, включена до спірної вимоги, обліковувалась за позивачем як до вказаної дати, так і після.

Рівною мірою це стосується посилання позивача на положення Закону України від 15.03.2023 року №2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки останній не врегульовує питання нарахування і сплати ЄСВ в умовах воєнного стану, а вказане питання цілком охоплене змістом положень Закону № 2464.

Посилання позивача в якості доказу протиправності спірної вимоги на анулювання йому ліцензій та дозволів Державною авіаційною службою України та Головним управлінням державної авіації України не стосуються предмету спору у даній справі, а тому не можуть свідчити про протиправність спірної вимоги.

Рівною мірою це стосується і доводів позивача стосовно проведення щодо нього заходів державного фінансового аудиту. Вказані заходи за своєю правовою природою та доказовим значенням жодним чином не можуть спростувати наявності чи відсутності у позивача заборгованості з ЄСВ, самостійно нарахованої підприємством у своїх звітних документах. Крім того, станом на дату розгляду справи і прийняття у ній рішення позивачем така і не було надано суду жодних результатів проведеного відносно нього у 2023 році державного фінансового аудиту, що унеможливлює для суду надання правової оцінки такому доводу ДП «ЗАВОД 410 ЦА» загалом.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, суд враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України", відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 28.06.2024.

Суддя Кушнова А.О.