Справа № 160/15503/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 червня 2024 рокуСправа № 160/15503/24
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бухтіярова М.М., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування термінового заборонного припису, -

ВСТАНОВИВ:

18.06.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення доказів, в якій заявник просить:

-забезпечити доказ - терміновий заборонний припис АА 212091 від 22.02.2022 шляхом їх витребування у відповідача - в Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, та встановити розумний термін для надання цього документу в п`ять днів, про що постановити відповідну ухвалу.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів залишено без руху та встановлено позивачеві строк - 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків заяви шляхом надання обґрунтування необхідності забезпечення доказів; відомості про номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності), відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету заявника; відомостей щодо ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача; оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду цієї заяви в сумі 726,72 грн., сплаченого в установленому порядку.

Копія ухвали суду від 20.06.2024 скерована заявнику через Електронний суд.

Пунктом 1 частини 1 статті 241 КАС України до судових рішень віднесено ухвали.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа документ в електронному вигляді «ст.169 ч.1,2 «Ухвала про залишення позовної заяви без руху» від 20.06.2024 у справі №160/15503/24 (суддя Бухтіярова М.М.) було надіслано одержувачу ОСОБА_1 доставлено до електронного кабінету 20.06.2024.

Враховуючи викладене, а також те, що ухвала суду є різновидом судового рішення у відповідності до статті 241 КАС України, копію ухвали суду від 20.06.2024 доставлено заявнику до електронного кабінету, суд дійшов висновку, що він є таким, що належним чином повідомлений про залишення його заяви без руху.

28.06.2024 від заявника надійшли заперечення на ухвали від 19.06.2024 та 20.06.2024.

У запереченнях заявником зазначено про непогодження з ухвалою суду від 20.06.2024. Заявник вказує, що надав обґрунтування необхідності забезпечення доказів на сторінці 2 заяви від 17.06.2024. Щодо сплати судового збору за подання заяви про забезпечення доказів, заявником зазначено, що клопотання про звільнення від сплати судового збору було подано до позову з доказами неможливості сплати, а саме: з відомостями від 01.05.2024 з Державного реєстру фізичних осіб про суми нарахованого доходу за 2023 рік. Щодо коду ЄДРПОУ відповідача, заявником зазначено, що такі відсутні на офіційному сайті відповідача. Щодо зазначення реквізитів заявника вказано, що «Закон не вимагає обов`язкового вказування електронної пошти, а вимагає вказати заявника засіб комунікації з ним».

Розглянувши заперечення про непогодження з ухвалою суду від 20.06.2024, судом встановлено часткове виконання вимог ухвали суду від 20.06.2024 та наявність підстав для повернення заяви про забезпечення доказів в адміністративній справі заявнику, з огляду на наступне.

Щодо обґрунтування необхідності забезпечення доказів у справі.

Заявник у запереченнях вказує, що на сторінці 2 заяви від 17.06.2024 навів обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Однак наведені доводи у заяві від 17.06.2024, які заявник назвав «обґрунтуванням необхідності забезпечення доказів» не є такими, оскільки свідчать лише про те, що заявник не отримав оскаржуваний припис, що, на його думку, є порушенням ст.19 Конституції України, п.9 розділу ІІ Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису з боку відповідача.

Посилання заявника в заяві про забезпечення доказів на те, що поліцейський склав вказаний припис без жодного доказу, повністю ігноруючи його клопотання щодо надання доказів вчинення домашнього насильства, заяви про хибний виклик поліції ОСОБА_2 , інших його звернень, що поліцейський склав припис без заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, що відсутні докази вручення йому припису, - не свідчать про реальні ризики втрати чи пошкодження доказу, щодо якого заявником заявлено цю заяву.

Суд повторно зазначає, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18.

Суд зазначає, що у поданій заяві не вказано жодних посилань на ризики чи загрози того, що доказ, про забезпечення якого порушує питання заявник, може бути втрачений чи його подання стане згодом неможливим або утрудненим.

За таких обставин, заява про забезпечення доказів не містить обґрунтування необхідності забезпечення доказів та відповідних доказів, заперечення заявника також не містять відповідного.

Щодо судового збору за подання заяви про забезпечення доказів.

Відповідно до частини другої статті 116 КАС України за подання до суду заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI).

Згідно із частиною 1 статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 встановлено розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб у сумі 3028,00 грн.

Підпункту 6 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI визначено, що за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908,40 грн.

Відповідно до частини 3 статті 4 КАС України при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, за подання заяви про забезпечення доказів судовий збір становить 726,72 грн. (3028,00грн. х 0,3 х 0,8).

Однак, доказів сплати судового збору заявником за подання заяви про забезпечення доказів не надано.

Посилання заявника у запереченнях на ухвалу від 20.06.2024 на те, що ним подавалось клопотання про звільнення від сплати судового збору, не можуть бути враховані судом, оскільки воно подано за подачу позову, що не є тотожним.

Суд звертає увагу, що сплата судового збору, в силу положень частини другої статті 116 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду.

Обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України, у зв`язку з чим, безпідставне звільнення від його сплати окремих осіб може свідчити про надання одній із сторін незаконної переваги перед іншою.

Суд зазначає, що заявник не клопотав про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення доказів.

Самостійне ж ініціювання судом питання звільнення від сплати судового збору учасника не передбачено процесуальним законодавством.

Разом з цим, доказів сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення доказів заявником не надано, матеріали заяви не містять.

Крім того, заявником в порушення пункту 2 частини першої статті 116 КАС України так і не зазначено відомостей про засоби зв`язку, оскільки це обов`язкові реквізити заяви про забезпечення доказів.

Частиною 3 статті 116 КАС України визначено, що до заяви про забезпечення доказів, яка не відповідає вимогам цієї статті, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються наслідки, встановлені статтею 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи, що вимоги суду, викладені в ухвалі від 20.06.2024, не виконані в повному обсязі, недоліки заяви про забезпечення доказів не усунені заявником, суд вважає, що в даному випадку наявні всі передбачені законом умови для застосування наслідків, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів в адміністративній справі підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 116, 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів в адміністративній справі повернути заявникові.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст.294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Бухтіярова