Справа № 160/9793/24
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2024 рокуСправа №160/9793/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Третього апеляційного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Третього апеляційного адміністративного суду, в якому просить суд:
- визнати протиправним і скасувати наказ в.о. керівника апарату Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року № 33-к у частині встановленого розміру надбавки за вислугу років на державній службі начальнику відділу судової статистики та узагальнення судової практики ОСОБА_1 у 2024 році, а саме, з 01 січня 2024 року на рівні 30 % посадового окладу;
- зобов`язати Третій апеляційний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату начальнику відділу судової статистики та узагальнення судової практики Третього апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 надбавки за вислугу років на державній службі з 01 січня 2024 року, відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 50 відсотків посадового окладу.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 01 жовтня 2019 року працює на посаді начальника відділу судової статистики та узагальнення судової практики Третього апеляційного адміністративного суду. Наказом керівника апарату Третього апеляційного адміністративного суду від 04.12.2019 р. встановлено з 15.12.2019 р. надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 50% посадового окладу, як такій, що має стаж державної служби 17 років. В подальшому, наказом від 20.02.2024 р. за №33-К позивачу встановлено надбавку за вислугу років державної служби на 2024 рік з 01.01.2024 - 30% місячного посадового окладу. Означений наказ у частині встановлення розміру надбавки за вислугу років державної служби на 2024 рік позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулась до суду.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Відповідчем буо направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, в тексті якого просить суд відмовити у задоволенні пред`явлених позовних вимог, із зазначенням, що наказ від 20.02.2024 р. за №33-К прийнято на виконання вимог абзаців першого та другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 09 листопада 2023 року №3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та у зв`язку з проведенням першого етапу реформи оплати державних службовців - класифікації посад державної служби на виконання нормативних актів, пов`язаних з її запровадженням, а тому є таким, що прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вимоги позивача з приводу визнання наказу протиправним та його скасування в частині є безпідставними.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 01 жовтня 2019 року працює на посаді начальника відділу судової статистики та узагальнення судової практики Третього апеляційного адміністративного суду, згідно Наказу від 30 вересня 2019 року № 151-К.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 (№№ 2, 3), копія якої міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 працювала на посадах державної служби, а саме: - з 27 лютого 2002 року по 17 червня 2008 року на посаді секретаря судового засідання Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. 29 квітня 2002 року прийнято присягу державного службовця, відповідно до ст. 17 Закону України Про державну службу від 16.12.1993р.; - з 18 червня 2008 року по 17 жовтня 2010 року на посаді консультанта Індустріального районного суду м. Дніпропетровська; - з 18 жовтня 2010 року по 31 січня 2011 року на посаді помічника голови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська; - з 01 лютого 2011 року по 02 березня 2011 року на посаді помічника судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська; - з 19 грудня 2011 року по 02 травня 2012 року на посаді головного спеціаліста відділу забезпечення діяльності судової палати № 3 Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду; - з 03 травня 2012 року по 28 травня 2015 року на посаді начальника відділу забезпечення діяльності судової палати Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду; - з 29 травня 2015 року по 30 вересня 2019 року на посаді начальника відділу реєстрації та обліку судових справ Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
11 листопада 2020 року ОСОБА_1 присвоєно п`ятий ранг державного службовця в межах категорії Б відповідно до Закону України Про державну службу на підставі наказу Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року №165-К. Наказом керівника апарату Третього апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року № 187-К, відповідно до статей 46, 50, 52 Закону України Про державну службу, постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229 «Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби», постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 Питання оплати праці працівників державних органів, начальнику відділу судової статистики та узагальнення судової практики Третього апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 встановлено з 15 грудня 2019 року надбавку за вислугу років на державній службі на рівні 50 % посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої становить 17 років. Станом на 15 березня 2024 року у ОСОБА_1 стаж державної служби становить 21 рік 3 місяці. В кінці лютого 2024 року ОСОБА_1 ознайомлено з наказом в.о. керівника Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року № 33-К Про встановлення надбавок за вислугу років державним службовцям Третього апеляційного адміністративного суду у 2024 році, де відповідно до підпункту 24 пункту 1 ОСОБА_1 начальнику відділу судової статистики та узагальнення судової практики, встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у 2024 рік з 01 січня 2024 року у розмірі 30 % посадового окладу (стаж державної служби станом на 15.12.2023 рік 21 рік).
Верховна Рада України 9 листопада 2023 року ухвалила Закон України «Про Державний бюджет на 2024 рік», згідно якого передбачено встановлення надбавки за вислугу років державним службовцям не більше 30 відсотків посадового окладу, що менше ніж передбачено спеціальним Законом України «Про державну службу».
Згідно розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України. При цьому, абзацом 2 пункту 12 розділу «Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Так, в подальшому, на виконання абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», наказом в.о. керівника апарату Третього апеляційного адміністративного суду від 20.02.2024 р. №33-К позивачу встановлено надбавку за вислугу років відповідно до абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»» у розмірі 30 відсотків, як такій, вислуга років якої на державній службі становить 21 рік.
Не погодившись із вищезазначеним наказом та зважаючи на те, що внаслідок його видання порушено право на належний рівень оплати праці державних службовців, гарантовані статтями 50 та 52 Закону України «Про державну службу», позивач звернулася до суду із даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Частиною 1 статті 50 Закону України «Про державну службу» визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Згідно з ст. ст. 46, 50 Закону України «Про державну службу», стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки та передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з: - посадового окладу; - надбавки за вислугу років; - надбавки за ранг державного службовця; - виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; - виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; - премії (у разі встановлення).
Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону «Про державну службу» надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Однак, Верховною Радою України 9 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про Державний бюджет на 2024 рік», пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» якого визначено, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Таким чином, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» запроваджено норму, яка суперечить нормі ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а саме зменшує максимальну межу розміру надбавки а вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, та зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби.
Вирішуючи спір, суд враховує, що неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання, в теорії права відомі як колізія норм права.
Для безумовного дотримання конституційних імперативних норм щодо обов`язку кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України (ст. 68 Основного Закону України) надважливо, щоб система законодавства відповідала усім критеріям «якості закону», зокрема, правове регулювання було чітким та послідовним, не допускало неоднозначного тлумачення правових норм, а також існування суперечливих або конфліктуючих між собою положень.
Логіка полягає у тому, що якщо норми, які регулюють співіснування людей, мають забезпечувати чіткі орієнтири правомірності поведінки і правовий порядок, то вони не повинні суперечити одна одній, мають взаємно узгоджуватись; позначаючи сукупність узгоджених між собою елементів як «систему»; норми права повинні створювати здатний належним чином функціонувати порядок людського співіснування.
Водночас, відступ від цього критерію призводить до виникнення колізій у законодавстві, що зумовлює настання негативних наслідків, зокрема, появу значної кількості юридичних спорів; перешкоду для формування єдиної та сталої судової практики; необхідність відступу від раніше сформульованих правових висновків Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду; врешті це стає однією з вагомих причин зниження довіри до суб`єктів владних повноважень, судів та держави в цілому.
Крім того, поява колізій у законодавстві створює для особи ситуацію правової невизначеності, при якій виникають справедливі запитання: чи потрібно знати і дотримуватися всіх (без винятку) законів; якщо знати і дотримуватися одного чинного закону або норми закону, чи це означає презумпцію правомірності поведінки особи та неможливість її притягнення до відповідальності або настання інших негативних наслідків.
Вирішення колізій у законодавстві, якщо суб`єкти нормотворення тривалий час не вживають заходів для їх усунення, стає завданням суду. Виконання цього завдання вимагає від суду: 1) встановлення факту існування правової колізії (ситуація, за якої два або більше нормативних акти або норми одного акта регулюють по різному одні і ті ж суспільно-управлінські відносини) та 2) надання пріоритету одному із нормативних актів або норм одного акта.
Загальні підходи до вирішення колізій у законодавстві визначені у положеннях Конституції України, зокрема: 1) Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії (ч. ч. 1-3 ст. 8); 2) чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ВРУ), є частиною національного законодавства України; укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (ст. 9); 3) закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У свою чергу Кодекс адміністративного судочинства України містить такі норми, які визначають підходи до вирішення колізій у законодавстві: 1) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) (ч. ч. 1-2 ст. 6); 2) у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана ВРУ, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України та ін.
Тлумачення норм судами є квазірегулюванням, яке виступає додатковим інструментом зміцнення верховенства права в Україні. Особливо помічним цей інструмент є тоді, коли, зокрема, існує необхідність у подоланні колізій та заповнення правовим регулюванням прогалин в законодавстві; квазірегулювання сприяє розвитку доктрини права та є індикатором для законодавця, що ті чи ті відносини повинні бути врегульовані, що суспільні відносини змінилися, ускладнилися і потребують нагального законодавчого регулювання і що законодавець вже запізнюється у їх унормуванні.
При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом
За умов спірних правовідносин, спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про державну службу», а не Закон України «Про затвердження бюджету України на відповідний рік».
У рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 Конституційний Суд України в вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Виходячи з того, що предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
У свою чергу, роз`яснення НАДС, інших міністерств та центральних органів виконавчої влади щодо розрахунку заробітної плати мають лише інформаційний характер і не встановлюють правових норм, а тому не можуть покладатися в основу видання наказів щодо встановлення складових заробітної плати державних службовців.
Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
З огляду на вищевикладене, в спірних правовідносинах до застосування підлягає норма спеціального нормативно-правового акту, а саме ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а не п. 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством, а відтак спірний наказ суд визнає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Суд вважає належним та достатнім способом захисту порушеного права у даній справі є визнання протиправним та скасування спірного наказу із одночасним покладанням обов`язку на відповідача здійснити перерахунок та виплату з 01.01.2024 надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 , відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме, на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.
Суд звертає увагу, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:
«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх».
«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.».
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в наступній редакції:
- визнати протиправним та скасувати наказ В.о. керівника апарату Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2024 р. №33-К в частині встановленого розміру надбавки за вислугу років державної служби начальнику відділу судової статистики та узагальнення судової практики ОСОБА_1 у 2024 році, а саме, з 01 січня 2024 року на рівні 30% місячного посадового окладу;
- зобов`язати Третій апеляційний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату начальнику відділу судової статистики та узагальнення судової практики ОСОБА_1 надбавки за вислугу років державної служби з 1 січня 2024 року, відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про державну службу», а саме, на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити, зв`язку з невідповідністтю нормам матеріального права, а саме, ч.11 ст.52 ЗУ «Про державну службу».
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до приписів ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Третього апеляційного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ В.о. керівника апарату Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2024 р. №33-К в частині встановленого розміру надбавки за вислугу років державної служби начальнику відділу судової статистики та узагальнення судової практики ОСОБА_1 у 2024 році, а саме, з 01 січня 2024 року на рівні 30% місячного посадового окладу.
Зобов`язати Третій апеляційний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату начальнику відділу судової статистики та узагальнення судової практики ОСОБА_1 надбавки за вислугу років державної служби з 1 січня 2024 року, відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про державну службу», а саме, на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька