Справа № 380/19568/23
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 рокусправа №380/19568/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якій позивач просить суд:

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з 20.04.2021 із зарахуванням в стаж періоду роботи з 02.08.1994 по 15.05.1995 згідно запису в трудовій книжці; період з 01.01.2004 по 21.02.2006 згідно поданих документів (лист з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 16.07.2021 та витяг Держреєстру) згідно ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхуванням» здійснити перерахунок пенсії з врахуванням змін за останні 2 роки з 20.04.2023. При обчисленні пенсії врахувати 0,5% в разі відстрочки пенсії до 5 років згідно з ст. 29 Закону України «Про загальнодержавне пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 24.04.2021 отримує пенсію за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Втім, при призначенні пенсії пенсійним органом протиправно, на переконання позивача, не зараховано до стажу період роботи з 02.08.1994 по 15.05.1995 згідно запису в трудовій книжці, також період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 21.02.2006. Також вважає, що має право на врахування 0,5% в разі відстрочки пенсії до 5 років згідно з ст. 29 Закону України «Про загальнодержавне пенсійне забезпечення». Наведене зумовило звернення до суду з цим позовом.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді від 22.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що за період з 01.01.2004 по 21.02.2006 інформація щодо системи оподаткування в листі податкової служби не зазначена, дані персоніфікованого обліку відсутні. Стверджує, що дії органу Пенсійного фонду є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, законах України.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області.

З 20.04.2021 йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсії обчислено з урахуванням загального стажу роботи 27 років 02 місяці 08 днів.

Позивач вважає, що має право на зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.08.1994 по 15.05.1995 згідно запису в трудовій книжці, також період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 21.02.2006. Також вважає, що має право на врахування 0,5% в разі відстрочки пенсії до 5 років згідно з ст. 29 Закону України «Про загальнодержавне пенсійне забезпечення».

Наведене зумовило звернення до суду з цим позовом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Статтею 24 Закону №1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Як встановлено ст. 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 1993 року №637 (далі Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Із записів трудової книжки, копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що у період з 02.08.1994 по 15.05.1995 позивач працював у ТзОВ «КТМ ім. Івасюка».

Втім, з листа Пенсійного фонду України від 12.07.2022 №16015-1447/С-03/8-2800/22 вбачається, що до страхового стажу до 01.01.2004 зараховано всі періоди роботи, у тому числі зазначені в трудовій книжці, період отримання допомоги по безробіттю та час навчання на підставі документів, що містяться в матеріалах електронної пенсійної справи. Доказів протилежного позивачем при зверненні до суду з цим позовом не надано.

Зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача підтверджується також матеріалами його пенсійної справи (форма РС-право), долученими до позовної заяви.

Відтак, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача в цій частині позовних вимог, то такі задоволенню не підлягають.

Також позивач звертався до відповідача із заявою щодо зарахування до стажу періодів підприємницької діяльності.

Пунктом б ч. 1 ст.3 Закону №1788-ХІІ передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Пунктом 4 Порядку №637 передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-VI (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Таким чином, підприємці при досягненні пенсійного віку мають право на призначення пенсії за віком, проте, зарахування підприємницької діяльності до страхового стажу залежить, зокрема, від того, яку систему оподаткування використовував підприємець до виходу на пенсію, а також від факту підтвердження сплати страхових внесків.

Судом встановлено, що з 21.01.1995 по 21.02.2006 позивач перебував на податковому обліку у статуті фізичної особи-підприємця. Відповідно до інформаційних без, наявних в ГУ ДПС в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 з 21.02.1995 по 31.12.2003 перебував на загальній системі оподаткування.

У позовних вимогах позивач просить зарахувати період з 01.01.2004 по 21.02.2006 згідно поданих документів (лист з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 16.07.2021 та витяг Держреєстру).

У листі від 12.07.2022 №16015-14447/С-03/8-2800/22 Пенсійний фонд України роз`яснив, що оскільки документи, що підтверджують сплату страхових внесків за період ведення позивачем підприємницької діяльності з 21.02.1995 по 31.12.2003 відсутні, цей період до страхового стажу як період ведення підприємницької діяльності не зарахований. При цьому, період роботи з 16.05.1995 по 31.12.2003 зарахований до страхового стажу позивача як період роботи з ТзОВ «Галицькі моди». Період з 01.01.2004 по 31.02.2006 не зараховано до стразового стажу, оскільки дані в реєстрі застрахованих осіб відсутні.

Розглянувши заяву позивача про зарахування відповідного періоду до страхового стажу, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у листі від 20.08.2021 №11472-10446/С-52/8-1300/21 повідомило позивачу наступне:

«Відповідно до п. 3-1 Прикінцевих положень Закону №1058-VI до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (із змінами) період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Оскільки в вашій пенсійній справі відсутні вищезазначені документи, зарахувати до страхового стажу період підприємницької діяльності з 21.02.1995 по 21.02.2006 немає підстав».

Відтак, зважаючи на відсутність у пенсійного органу відомостей про сплату страхових внесків позивачем як фізичною особою-підприємцем, та неподання жодних доказів на підтвердження такої сплати позивачем ні до пенсійного органу із заявою про перерахунок, ні до суду, підстави для зарахування періоду з 01.01.2004 по 21.02.2006 до страхового стажу відсутні.

Долучені позивачем докази, зокрема лист з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 16.07.2021 та витяг Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, є підтвердженням права на здійснення позивачем підприємницької діяльності в конкретні періоди, але ці документи не підтверджують факт сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.

Сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати ним відповідних внесків не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу періоду підприємницької діяльності.

Також позивач просить зобов`язати відповідача згідно ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхуванням» здійснити перерахунок пенсії з врахуванням змін за останні 2 роки з 20.04.2023.

Частиною 2 ст. 42 Закону №1058-VI передбачено, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Водночас, з матеріалів справи не встановлено, та позивачем не доведено факту бездіяльності відповідача щодо не здійснення перерахунку пенсії позивача у відповідності до вищенаведеної статті.

Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також позивач просить при обчисленні пенсії врахувати 0,5% в разі відстрочки пенсії до 5 років згідно з ст. 29 Закону України «Про загальнодержавне пенсійне забезпечення».

Частинами 1-2 статті 29 Закону №1058-VI передбачено, що особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Підвищення розміру пенсії відповідно до частини першої цієї статті не встановлюється за неповний місяць страхового стажу, а також у разі призначення за нормами цього Закону пенсії особам, яким раніше призначалася пенсія іншого виду, за іншими законами України або в іншій державі.

З матеріалів справи вбачається, що пенсію позивачу призначено з 20.04.2021. Станом на дату призначення пенсії вік позивача становив 62 роки 3 місяці 18 днів.

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-VI передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відтак, пенсію позивачу призначено після його звернення до пенсійного органу у віці 62 роки 3 місяці 18 днів, тобто зі спливом більше 2 років після досягнення ним пенсійного віку 60 років 02.01.2019.

Водночас, умовою для врахуванням підвищення пенсії у розмірах, встановлених ст. 29 Закону №1058-VI, необхідною умовою є після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявлення бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Однак, з наявних матеріалів пенсійної справи позивача (форма РС-право) вбачається, що страховий стаж позивача врахований до 18.03.2016, доказів працевлаштування у період з досягнення пенсійного віку (02.01.2019) до моменту призначення пенсії (20.04.2021) позивачем не надано.

Зважаючи на наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не знаходять належного правового обґрунтування, тоді як відповідачем доведено правомірність своїх рішень, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено ст. 139 КАС України не передбачено, а тому такі слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ).

СуддяСидор Наталія Теодозіївна