Справа № 280/1943/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 червня 2024 року м. Дніпросправа № 280/1943/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року (суддя Бойченко Ю.П.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач, з урахуванням доповнення позовних вимог, просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 22.06.2022 № 92 про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця ОСОБА_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 додаткову винагороду в сумі 100 000,00 грн. за червень 2022 року, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 премію за червень 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу та протягом, зокрема, червня 2022 року брав участь у виконанні бойових завдань в зоні відповідальності військової частини. Однак, оскаржуваним наказом позивача у червні 2022 року позбавлено премії та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі Постанова №168). При цьому, підставою для прийняття наказу слугувало те, що позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння 17.06.2022. Позивач зазначає, що у вказаний час перебував у звільненні та будь-яких обов`язків військової служби не виконував, що підтверджується постановою Запорізького апеляційного суду від 29.06.2022 у справі № 337/1795/22. Також вказує, що телеграма від 25.03.2022 № 248/1298, на яку посилається відповідач у відповіді на звернення представника позивача, припинила свою дію з 01.06.2022 відповідно до п. 13 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/3/29. З урахуванням викладеного просить задовольнити позов.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 22.06.2022 № 92 (з основної діяльності) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця ОСОБА_1 ».

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за червень 2022 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 премію за червень 2022 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 13.11.2023 міститься висновок про те, що «...згідно із запискою про звільнення (військова частина НОМЕР_2 ) солдат ОСОБА_1 з 18:00 год. 17.06.2022 до 08:00 год. 18.06.2022 року був тимчасово звільнений з розташування військової частини, що унеможливлює виконання ним обов`язків військової служби в цей період і час.».

Відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, звільнення з розташування військової частини не звільняє військовослужбовця від виконання вимог статутів та нормативно-правових актів, які зобов`язують військовослужбовця дотримуватися певної моделі поведінки.

Крім того, Дисциплінарний статут Збройних Сил України не диференціює вимоги військової дисципліни до військовослужбовців, які знаходяться у розташуванні військової частини або звільнені з розташування, оскільки військовослужбовці, незалежно від їх територіального місцезнаходження, зобов`язуються не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Зазначає, що спеціальні нормативно-правові акти не передбачають, що звільнення з розташування військової частини є різновидом часу відпочинку військовослужбовця, що свідчить про те, що військовослужбовець, перебуваючи у звільненні з розташування військової частини продовжує виконувати свої службові обов`язки, які, в тому числі, мають визначатись у документі, що підтверджує право на звільнення з розташування.

Відповідно до вимог п.9.8. окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30000 гривень не включати військовослужбовців, які: вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника).

Таким чином, військовослужбовцем було порушено вимоги Дисциплінарного статуту Збройних Сил України щодо заборони вживання алкогольних напоїв під час виконання службових обов`язків, хоча і поза межами розташування військової частини, що є безумовною підставою для позбавлення військовослужбовця додаткової винагороди за місяць, у якому таке правопорушення було вчинено.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 22.06.2022 № 92, 17.06.2022 близько 22 год. 30 хв. солдат ОСОБА_1 , проходячи службу на посаді водія інженерно-саперного взводу Військової частини НОМЕР_2 , перебуваючи в АДРЕСА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, про що складено протокол про адміністративне військове правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

У зв`язку з викладеним п. 1 наказу від 22.06.2022 № 92 наказано: за вживання алкогольних напоїв під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до порушення вимог статті 1, 2, підпунктів 1, 3, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 6, підпунктів 1, 2, 4 статті 11, статті 16, 127 та підпунктів 1. 3, 10 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та наказу Міністра оборони України від 30.04.2017 № 233 «Про заходи щодо попередження пияцтва у Збройних Сил України» на водія інженерно-саперного взводу ВЧ НОМЕР_2 , солдата ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення «догана».

Пунктом 2 наказу від 22.06.2022 № 92 наказано на підставі п. 5 р. 16 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, у зв`язку з невиконанням службових обов`язків військової служби та порушенням дисципліни солдата ОСОБА_1 позбавити премії в повному обсязі, а також виплати щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за червень місяць 2022 року.

Не погоджуючись з наказом відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

В силу частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частинами 3, 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), який також встановлює, що Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Стаття 4 Дисциплінарного статуту визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

У частині 3 статті 5 Дисциплінарного статуту закріплено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Стаття 45 Дисциплінарного статуту передбачає, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

За правилами статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 13 Статуту внутрішньої служби закріплено, що військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Згідно статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 128 Статуту внутрішньої служби встановлено, що солдат зобов`язаний серед іншого під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

За змістом статті 241 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Пунктом 2 Розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Розділу І Порядку №260 визначено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно з пунктами 1,3 Розділу XVI Порядку №260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

За приписами пункту 5 розділу XVI Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються серед інших за таких випадках: за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення; у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання-за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром; у разі накладення на військовослужбовця в календарному місяці більше трьох дисциплінарних стягнень, крім дисциплінарного стягнення «зауваження», - за місяць, у якому накладено дисциплінарні стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.

Розмір премії зазначеній категорії військовослужбовців установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (пункт 8 розділу XVI Порядку № 260).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

У пункті 2-1 Постанови №168 зазначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Так, 25.03.2022 Міністром оборони України прийнято рішення про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, яке того ж дня Телеграмою № НР248/1298 доведено до відома, в тому числі, командирів (начальників) військових частин, установ.

Пунктом 10 вказаного рішення встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. або 30000,00 грн. не включаються, зокрема, ті військовослужбовці, які перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння за місяць у якому здійснено таке порушення.

Окрім того, 23.06.2022 Міністром оборони України прийнято Окреме доручення № 912/з/29 про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, підпунктом 9.8 пункту 9 якого передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 гривень або 30 000,00 гривень не включати військовослужбовців, які вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий мас, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення, оголошеного наказом командира (начальника).

Судом встановлено, що підставою прийняття оскаржуваного наказу стало перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння про що складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Водночас, позивач вважає такий наказ неправомірним, посилаючись на те, що постановою Запорізького апеляційного суду від 29.06.2022 у справі № 337/1795/22, яка набрала законної сили 29.06.2022, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасовано, провадження закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто для спростування преюдиційних обставин, учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази.

Подібна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22.09.2022 у справі №420/4977/20.

Колегія суддів звертає увагу, що постановою Запорізького апеляційного суду від 29.06.2022 у справі № 337/1795/22, яка набрала законної сили 29.06.2022, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29 червня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасовано, провадження закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Висновки Запорізького апеляційного суду у постанові від 29.06.2022 у справі №337/1795/22 ґрунтуються на тому, що : «відповідно до ст.21-4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Згідно Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця крім іншого не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Проте у протоколі про адміністративне правопорушення не міститься зазначення конкретного передбаченого військового обов`язку, підстав і часу його виконання у відповідності до ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який би виконував ОСОБА_1 17.06.2022 року о 22 год. 30 хв. біля свого помешкання.

Більш того, згідно із запискою про звільнення (військова частина НОМЕР_2 ) солдат ОСОБА_1 з 18.00 год. 17.06.2022 року до 08.00 год. 18.06.2022 року був тимчасово звільнений з розташування військової частини, що унеможливлює виконання ним обов`язків військової служби в цей період і час.

Таким чином у матеріалах справи відсутні достовірні докази про наявність в діях ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.3 ст.172-20 КУпАП, а саме перебування ОСОБА_1 в нетверезому стані (стані алкогольного сп`яніння) під час виконання ним обов`язків військової служби 17.06.2022 року або на території військової частини. Не наведено їх і в постанові суду.

З огляду на викладене, сукупність доказів, досліджених апеляційним судом під час перегляду постанови суду першої інстанції, свідчить про відсутність події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 та відповідно, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана постанова суду скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.»

Постанова Запорізького апеляційного суду від 29.06.2022 у справі №337/1795/22 є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи встановлені обставини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку не потребує доведення та обставина, що позивач, перебуваючи 17.06.2022 близько 22 год.30 хв. біля свого помешкання, був тимчасово звільнений з розташування військової частини, що унеможливлює виконання ним обов`язків військової служби в цей період часу.

Також колегія суддів зазначає, що адміністративна і дисциплінарна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності, мають різний склад порушення, і притягнення чи не притягнення до дисциплінарної відповідальності не може бути обумовлено наявністю чи відсутністю складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності (позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 826/7187/17, від 06.03.2019 у справі 816/1534/16, від 17.07.2019 у справі №806/2555/17, від 24.09.2020 у справі №420/602/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 9901/375/19 (провадження № 11-223заі20)).

Таким чином, відповідач не довів наявність зазначених у оскаржуваному наказі підстав порушення вимог статті 1, 2, підпунктів 1, 3, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 6, підпунктів 1, 2, 4 статті 11, статті 16, 127 та підпунктів 1. 3, 10 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та наказу Міністра оборони України від 30.04.2017 № 233 «Про заходи щодо попередження пияцтва у Збройних Сил України» та накладення на водія інженерно-саперного взводу ВЧ НОМЕР_2 , солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «догана».

Також оскаржуваним наказом позбавлено позивача премії та щомісячної додаткової винагороди за червень 2022 року.

Відповідно до матеріалів справи позбавлення позивача премії та щомісячної додаткової винагороди є наслідком притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом.

З огляду на висновки щодо протиправності вищезазначеного наказу та його скасування, враховуючи відсутність з боку відповідача заперечень щодо наявності у позивача права на отримання вказаних виплат поміж визнаних судом необґрунтованими, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в цій частині.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров