Справа № 580/2646/22
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року

м. Київ

справа № 580/2646/22

адміністративне провадження № К/990/15121/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Загороднюка А.Г., Єресько Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 580/2646/22

за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, витрат та моральної шкоди, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року (суддя - Гаращенко В.В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року (головуючий суддя - Файдюк В.В., судді: Мєзєнцев Є.І., Собків Я.М.),

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати параграф 1 п. 1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) № 62-РС від 21 травня 2022 року щодо звільнення сержанта ОСОБА_1 , старшого інструктора четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу));

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) № 120 від 21 травня 2022 року, яким сержанта ОСОБА_1 , старшого інструктора ІНФОРМАЦІЯ_1 з 21 травня 2022 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- поновити сержанта ОСОБА_1 на попередньо займаній посаді старшого інструктора ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22 травня 2022 року та включити у списки особового складу;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з дня протиправного звільнення і до дня поновлення на службі;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 300 000,00 гривень;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань грошові кошти за відрядження (добові) у розмірі 2400,00 гривень;

2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ні він особисто, ні його родичі 21.05.2022 рапорт про звільнення з військової служби (за сімейними обставинами) не писали. Згоди на звільнення позивач не надавав. Припинення військової служби вчинене відповідачем односторонньо, без волевиявлення позивача та всупереч вимогам законодавства. Позивач стверджує, що рапорт, з яким він звертався 20.05.2022, був пов`язаний із погодженням йому лікування, а не звільнення. Також позивач наголошує, що за період проходження військової служби знаходився у відрядженнях 8 діб, проте відповідачем не виплачено добових у розмірі 2400 грн. Вважає, що незаконним звільненням йому завдано моральної шкоди, у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень. У зв`язку з цим просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

3. 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 призваний на військову службу у зв`язку з мобілізацією та проходив службу на посаді старшого інструктора четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ІНФОРМАЦІЯ_2.

4. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) № 62-РС від 21 травня 2022 року сержанта ОСОБА_1 , старшого інструктора ІНФОРМАЦІЯ_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ІНФОРМАЦІЯ_2 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу».

5. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №120 від 21 травня 2022 року сержанта ОСОБА_1 , старшого інструктора ІНФОРМАЦІЯ_1 виключено із списків особового складу.

6. Не погодившись із зазначеними наказами про звільнення, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

7. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти за відрядження (добові) у розмірі 2400,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

8. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування спірних наказів про звільнення та поновлення на посаді, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що доводи позивача стосовно того, що він не подавав рапорту про звільнення є надуманими та непідтвердженими, а покази свідків підтверджують, що позивач мав намір звільнитися.

9. Урахувавши покази свідків та наявні в матеріалах справи копії приєднаних до рапорту документів щодо інвалідності матері ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій, дійшли висновків, що відповідач правомірно звільнив позивача на підставі його рапорту про звільнення з військової служби від 21 травня 2022 року за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII у період воєнного стану через сімейні обставини у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю II групи.

10. Суди вважали, що відсутність оригіналу рапорту від 21 травня 2022 року не означає, що позивач не мав наміру звільнитися, оскільки, він роздрукований та власноручно підписаний позивачем, а відповідно до акту від 23 травня 2022 року, складеного працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , сержант ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення у зв`язку із сімейними обставинами. Паперовий примірник рапорту про звільнення ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_1 не подав.

11. Задовольняючи позовні вимоги частково (щодо стягнення коштів за відрядження), суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не заперечується фактичне відбуття позивача у відрядження (8 днів) та виконання ним поставлених завдань, тому добові мають бути оплачені ОСОБА_1 в будь-якому випадку.

12. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення грошових коштів за відрядження, оскільки, відповідачем не заперечується фактичне відбуття позивача у відрядження (8 днів) та виконання ним поставлених завдань, тому добові мають бути оплачені ОСОБА_1 в будь-якому випадку.

IV. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи

13. Не погодившись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року повністю та прийняти нове рішення про задоволення його позовних вимог повністю.

14. Як на підставу оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій позивач послався на пунктами3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) та зазначив про те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у системному зв`язку з пунктом 233, 242, 243 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) у подібних правовідносинах.

15. Суди не звернули увагу, що спірний наказ про звільнення позивача не містить конкретизації правової та фактичної підстав для звільнення позивача. Так, суди у тексті оскаржуваних рішень зазначили, що позивач був звільнений за підпунктом «г» (через сімейні обставини або з інших поважних причин), в той час, як оскаржуваний наказ про звільнення містить посилання на підпункт «б» (за станом здоров`я). Водночас відповідно до пункту 243 Положення після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.

16. Позивач зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо того, як якою є належна форма фіксування відсутності згоди військовослужбовця на продовження військової служби за наявності у нього сімейних обставин як підстави для звільнення, згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ; які мають бути підстави для звільнення військовослужбовця за власним бажанням, згідно з пунктом 233 Положення за умови відсутності оригінального примірника власноруч написаного рапорту про звільнення, при умові, що військовослужбовець заперечує звернення з таким рапортом та бажає продовжити службу, попри наявність сімейних обставин.

17. Скаржник вважає, що належною формою фіксування волевиявлення військовослужбовця на звільнення за наявності сімейних обставин є саме власноруч складений та підписаний ним рапорт на звільнення. За відсутності такого документа, звільнення військовослужбовця за його бажанням не допускається. На переконання скаржника суди попередніх інстанцій обґрунтували оскаржувані рішення недопустимим доказом, а саме копією рапорту про звільнення.

18. Верховний Суд ухвалою від 04 травня 2023 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

19. Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить залишити рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. В обґрунтування поданих заперечень ІНФОРМАЦІЯ_1 погоджується із висновками судів щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 про незаконність його звільнення.

20. Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

V. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

Позиція Верховного Суду

21. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

22. Одночасно суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

23. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4 - 7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

24. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваним судовим рішенням, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.

25. Як установлено судами попередніх інстанцій, сержанта ОСОБА_1 відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII звільнено з військової служби у запас (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)).

26. Обґрунтовуючи свій позов, позивач висловлює незгоду із діями відповідачів щодо його звільнення, вказавши, що особисто рапорти про звільнення від 21 травня 2022 року про здачу справ та посади, не писав. Родичі позивача також не писали заяви про його дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами.

27. Вказує, що не звільнявся добровільно з військової служби і не надавав згоди на звільнення. Припинення військової служби вчинене без свідомого волевиявлення позивача та всупереч вимогам законодавства, виключно з односторонньої ініціативи відповідача.

28. Також зазначає, що в тексті наказу неправильно зазначено абзац застосованої правової норми, тобто замість підпункту «г» зазначено підпункт «б», що створює для нього правову невизначеність щодо підстави його звільнення.

29. За частиною четвертою статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час дії воєнного стану: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; б) за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6 - 12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі; г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); .

30. Спірним у цій справі є питання, чи дотримано відповідачем порядок звільнення, оскільки позивач стверджує що згоди на звільнення не давав та рапорт не писав.

31. Порядок звільнення визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, у пункті 233 якого міститься посилання про те, що військовослужбовці, які бажають звільнитись, повинні подати рапорт визначеної форми (військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

32. У пункті 242 Положення зазначено щодо обов`язку військовослужбовця здати посаду після винесення наказу про його звільнення, а також щодо розрахунку з військовослужбовцем, виключення його зі списків особового складу, оформлення характеристики на військовослужбовця, повного забезпечення грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням. Виключення зі списків особового складу до проведення необхідних розрахунків неможливе без згоди військовослужбовця;

33. Висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволені позову побудовані на показах свідків. Зокрема, із показів свідків судами достеменно встановлено намір позивача на звільнення з військової служби та виготовлення ним рапорту з копіями відповідних документів (про інвалідність матері) для надання керівництву ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в установленому порядку. Так свідки вказали, що поведінка позивача та його розмови вказували на бажання звільнитись та фактичне припинення військової служби, а свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказали про фактичну наявність рапорту про звільнення з військової служби.

34. Разом з тим, належних та достатніх доказів на підтвердження того, що позивач в установленому порядку подав такий рапорт судами не встановлено, а матеріали справи не містять.

35. Водночас позивач як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного та касаційного розглядів цієї справи заперечував подання будь-якого рапорту про звільнення, окрім як рапорту про лікування від 20 травня 2022 року.

36. Не заслуговують на увагу покази свідків про те, що ОСОБА_5 на прохання ОСОБА_1 відправив сканкопії рапорту та вищенаведених документів засобами електронного зв`язку до ІНФОРМАЦІЯ_1 за відсутності доказів скріплення такого рапорту та пакету документів ЕЦП.

37. Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, не може вважатися належним письмовим доказом і не може бути доказом у справі роздруківка електронного листування, яка не відповідає вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» 22 травня 2003 року № 851-IV , не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

38. Суди попередніх інстанцій вважали, що відсутність оригіналу рапорту позивача про звільнення від 21 травня 2022 року також не є свідченням відсутності в нього наміру на звільнення, оскільки, по-перше, він роздрукований та власноручно підписаний позивачем, а по-друге, відповідно до акту від 23 травня 2022 року, складеного працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач подав рапорт про звільнення у зв`язку із сімейними обставинами.

39. На переконання судів першої та апеляційної інстанцій, наявні в матеріалах справи копії приєднаних до рапорту позивача від 21 травня 2022 року документи щодо інвалідності його матері, не могли опинитися у відповідача без волевиявлення на те позивача.

40. Колегія суддів вважає передчасним такий висновок.

41. Верховний Суд у постанові від 16 березня 2020 року справа № 910/1162/19, зазначив, що електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

42. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису (Велика палата ВС постанова від 13.09.2023 у справі №204/2321/22 ).

43. Таким чином, документ вважається таким, що має юридичну силу, якщо він підписаний або фізично особисто, або за допомогою електронного цифрового підпису. Обидві форми підпису визнаються рівноцінними та такими, що створюють правові наслідки для сторін, які підписали документ.

44. За приписами статей 72 - 74 КАС України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

45. Суд першої інстанції залишив поза увагою, що електронний цифровий підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа. Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію відправника повідомлення, а зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення.

46. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи суди не надали належної оцінки всім наявним у матеріалах справи доказам, оскільки єдиною підставою для задоволення позовної заяви суд зазначив покази свідків, залишивши поза увагою, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 74 КАС України).

47. Такі обставини можуть підтверджувати намір позивача і факт складання рапорту, хоч ці обставини ним заперечуються, однак не підтверджують того що рапорт фактично був поданий особі уповноваженій приймати рішення про звільнення, тоді як встановлення саме цієї обставини є ключовим для правильного вирішення спору у справі що розглядається.

48. Отже, суди попередніх інстанцій на вище наведене не звернули увагу та ухвалили рішення без дослідження ключового питання - фактичного подання рапорту.

49. У порушення частини четвертої статті 9 КАС України судом не вжито визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

50. В адміністративному судочинстві діє принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суть якого розкрита в частині четвертій статті 9 КАС України.

51. Відповідно до якої, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

52. Згідно із частиною третьою статті 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

53. Частиною четвертою цієї статті встановлено, що суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

54. Тут варто зазначити, що судове рішення є результатом повного і всебічного з`ясування обставин адміністративної справи (стаття 244 КАС України) та ретельної оцінки наданих сторонами й витребуваних судом доказів на тлі правильного застосування норм матеріального і процесуального права (стаття 242 КАС України). Від зміни цих елементів, відповідно, може змінюватися й кінцевий результат судового рішення в адміністративній справі.

55. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про порушення норм процесуального права та недотримання судами принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, та під час оцінки аргументів учасників справи, що унеможливило належне встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

56. За правилами статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

57. Підсумовуючи наведене, Верховний Суд констатує, що суди попередніх інстанцій не вжили усіх, визначених законом, заходів та не встановили усі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку із чим дійшли передчасних висновків по суті справи. Висновки судів попередніх інстанцій зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи та оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 КАС України, а отже оскаржуване судове рішення не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, встановленим статтею 242 КАС України.

58. Водночас в силу положень статті 341 КАС України їх встановлення судом касаційної інстанції не допускається.

59. Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

60. Ураховуючи приписи статті 353 КАС України, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

61. Під час нового розгляду справи суду необхідно дослідити усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Також суду слід врахувати наведене у цій постанові та ухвалити законне та обґрунтоване рішення за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та взаємному зв?язку.

VII. Висновки щодо розподілу судових витрат

62. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2023 року скасувати, а справу № 580/2646/22 направити на новий судовий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

СуддіВ.М. Соколов А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько