Справа № 646/4813/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 р.Справа № 646/4813/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Токар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Барабанова В.В., вул. Українська, 15, м. Харків, Харківська, 61010, по справі № 646/4813/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України , Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції в Київській області , рядового поліції Батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Сокологорського Вадима Сергійовича

про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2022 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з адміністративною позовною заявою до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (надалі - ДПП, відповідач1, апелянт), Батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області (надалі - БПП у м. Бориспіль, відповідач2), рядового поліції Батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Сокологорського Вадима Сергійовича (надалі - відповідач3, рядовий поліції БПП у м. Бориспіль Сокологорський В.С. ), в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7446364 від 02 серпня 2023 року, складену рядовим поліції БПП у м. Бориспіль Сокологорським В.С., якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) і піддано стягненню у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн - а відповідну справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП повернути до БПП у м. Бориспіль на новий розгляд.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.03.2024 по справі № 646/4813/23 позов ОСОБА_1 задоволено.

Постанову серії ЕАС № 7446364 від 02.08.2023, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення - скасовано.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП - закрито.

Стягнуто з Управління патрульної поліції в Київській області ДПП за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 536 грн 80 коп. понесених судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ДПП подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт стверджує, що 02.08.2023 о 15 год. 40 хв. за адресою: автодорога М-03, Київ-Харків-Довжанський, 77 км, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом VOLKSWAGEN Passat н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керування Київським апеляційним судом, справа №759/2819/23, чим порушив п. 2.1.а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) та скоїв адміністративне правопорушення, за яке ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. У зв`язку з наведеним стосовно позивача складена постанова. Із посиланням на рішення Верховного Суду та Європейського суду з прав людини стверджує, що незнання позивача з ухваленим стосовного нього рішенням не є підставою для скасування цієї постанови, оскільки останній зобов`язаний цікавитися розглядом своєї справи. Також зазначив, що представник позивача має кабінет у підсистемі Електронний суд.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини, які не оспорено сторонами.

02.08.2023 рядовим поліції БПП в м. Бориспіль УПП Сокологорським В.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАС № 7446364, якою на підставі ч. 4 ст. 126 КУпАП на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн.

З постанови вбачається, що 02.08.2023 о 15 год 40 хв, водій керував ТЗ будучи позбавленим права керування, справа від 10.07.2023 Київським апеляційним судом 759/2819/23, чим порушив п. 2.1а ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, яка передбачає відповідальність, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності спірної постанови з огляду на відсутність належних доказів обізнаності позивача про ухвалення Київським апеляційним судом постанови від 10.07.2023, якою його позбавлено права керування транспортними засобами.

Колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно із п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1.

Згідно підпункту а) п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; та суб`єктивна сторона.

Суб`єктивна сторона - це внутрішня сторона проступку, психічний стан суб`єкта проступку, що характеризує його волю, яка виявляється в протиправній дії, його ставлення до дії, яку він вчинив.

Ознаками суб`єктивної сторони проступку є вина, мотив і мета правопорушення.

Як вбачається із оскаржуваної постанови ОСОБА_1 02.08.2023 о 15 год. 40 хв. керував автомобілем VOLKSWAGEN Passat н.з. НОМЕР_1 за адресою: автодорога М-03, Київ-Харків-Довжанський, 77 км, будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідач3, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, посилання на докази, якими він керувався при ухваленні відповідного рішення. Дотримання даних вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови у судовому порядку.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Досліджена постанова серії ЕАС № 7446364 від 02.08.2023 не містить жодних посилань на наявність у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказів, які б досліджувалися в ході розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення. Вказані обставини підтверджуються вказівкою у графі 8 спірної постанови «До постанови додаються», лише відеозапису з місця події.

При цьому, вказане відео не є належним доказом вчинення позивачем правопорушення, визначеного у ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки не доводить фактичного моменту обізнаності позивача з ухваленням рішення по справі 646/4813/23.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 74 КАС України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції, з наданих на його запит суду матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 759/2819/23 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, встановлено, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2023. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погодившись із зазначеним рішення суду, представник ОСОБА_1 , адвокат Антоненко І.М. подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.07.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2023 залишено без змін.

10.08.2023, відповідно до супровідного листа Київського апеляційного суду, копія постанови від 10.07.2023 у справі №759/2819/23 направлено ОСОБА_1 та його представнику.

Відповідно до супровідного листа Київського апеляційного суду від 11.08.2023 матеріли справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 з постановою Київського апеляційного суду від 10.07.2023 повернуто до Святошинського районного суду м. Києва після закінчення апеляційного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2023 Святошинським районним судом м. Києва на запит БПП у м. Бориспіль направлено копію постанови Київського апеляційного суду від 10.07.2023 за ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 .

Як слідує з постанови суду та вбачається з матеріалів справи, судовий розгляд (під час апеляційного провадження) відбувся 10.07.2023, за відсутності учасників судового розгляду. Крім того, як вбачається із постанови суду апеляційної інстанції, від представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності надійшло клопотання про відкладення судового розгляду.

10.08.2023 на поштову адресу ОСОБА_1 направлено копію постанови суду, але інформації про отримання ним даної постанови у справі не має, як і відсутнє підтвердження отримання вказаної постанови представником останнього.

Також з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що постанова Київського апеляційного суду від 10.07.2023 у справі №759/2819/23 надіслана для оприлюднення: 14.03.2024, зареєстрована: 14.03.2024, а забезпечено надання загального доступу: 15.03.2024.

Враховуючи, що вказане судове рішення було направлено позивачеві 10.08.2023, а в Єдиному державному реєстрі судових рішень було оприлюднено 15.03.2024, колегія суддів вважає, що позивач, станом на момент складання спірної постанови - 02.08.2024 об`єктивно міг не знати про ухвалення Київським апеляційним судом постанови від 10.07.2023 у справі №759/2819/23.

Покликання апелянта на факт реєстрації у 2021 році представником позивача кабінету в підсистемі «Електронний суд» не доводить фактичного отримання ним постанови Київського апеляційного суду від 10.07.2023 у справі №759/2819/23 до 02.08.2024 - дати винесення спірної постанови.

Вказане у сукупності дає підстави вважати правильним висновок суду першої інстанції про те, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, яка мала місце 02.08.2023, позивач не знав про наявність постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, яка набрала законної сили.

Вказане свідчить, про недоведеність наявності умислу позивача у вчиненні визначеного ч. 4 ст. 126 КУпАП правопорушення, оскільки в ході судового розгляду відповідачами не доведено, а судом першої інстанції не встановлено обізнаності позивача з фактом ухвалення Київським апеляційним судом постанови від 10.07.2023 у справі №759/2819/23.

При цьому колегія суддів враховує, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, скасування спірної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року по справі № 646/4813/23 залишити без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін