Справа № 520/32792/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 р. Справа № 520/32792/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 20.02.24 по справі № 520/32792/23

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган), в якому просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 00/23220/24-03 від 01.08.2023, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 32 813 грн, з яких 29 830 грн - основне зобов`язання, 2 983 грн - штрафна санкція.

В обґрунтування позову зазначено про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, як такого, що прийнято за відсутності в діях платника порушень п.187.1ст. 187, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, п. 6 розділу ІІІ «Порядок оформлення та подання податкової звітності», п. 2, п. 3 розділу V «Порядок заповнення податкової декларації» Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Мінфіну України від 28.01.2016 № 21.

Так, розбіжність між даними в Єдиному реєстрі податкових накладних щодо податкових накладних, зареєстрованих позивачем в квітні 2023 року, на адресу контрагентів-покупців на загальну суму 435227,10 грн, у т.ч. ПДВ - 87045,42 грн. та даними податкової декларації ФОП ОСОБА_1 за квітень 2023 року, поданої 18.05.2023 за № , на яку посилається контролюючий орган в якості підстави для прийняття спірного рішення, виникла внаслідок не відображення у податковій декларації з ПДВ за квітень 2023 року даних помилково складеної податкової накладної № 4 від 07.04.2023 на суму 178982 грн 70 коп, у тому числі ПДВ 20% - 29830,40 грн, реєстрація якої, до речі, була зупинена контролюючим органом.

Після чого платник податків склав і подав до контролюючого органу повідомлення про подання пояснень від 31.05.2023 за № 2 до податкової накладної № 4 від 07.04.2023, у якому зазначив «Прошу не брати до уваги помилково складену податкову накладну № 4 від 07.04.2023 отримувач ТОВ «Компанія «Стимул-Інвест» на суму 178982 грн 70 коп в тому числі ПДВ 20% - 29830,40».

Враховуючи, що господарські операції на вказану у податковій накладній суму з ТОВ «Компанія «Стимул-Інвест» » не здійснювалися (реалізації товарів на вказану суму не відбулося), первинні документи не складалися, позивач не включив її до складу податкової декларації за квітень 2023 року, поданої 18.05.2023 за № , а відтак діяв правомірно.

Крім того, виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг, яка у спірних правовідносинах не проводилася.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 по справі № 520/32792/23 адміністративний позов Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ) про скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 00/2322/24-03 від 01.08.2023р., яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 32 813 грн., з яких 29 830 грн - основне зобов`язання, 2 983 грн - штрафна санкція.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ) на користь Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у сумі 858,88 (вісімсот п`ятдесят вісім гривень вісімдесят вісім копійок).

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, з викладенням у ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, наполягав, що в силу положень статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є підставою для скасування судового рішення та прийняття нового судового рішення

На думку апелянта, суд першої інстанції невірно застосував приписи: п. 187.1 ст.187, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), п. 6 розділу ІІІ «Порядку оформлення та подання податкової звітності», п. 2, п. 3 розділу V «Порядку заповнення податкової декларації» Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 № 159/28289.

Крім того, посилається на недотримання судом першої інстанцій при прийнятті рішення такої основної засади судочинства, як законність та обґрунтованість, що передбачає собою ухвалення судом рішення відповідно до норм матеріального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Цитуючи положення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п. 11 підрозділу ХХ ПК України та п. 6 розділу ІІІ «Порядку оформлення та подання податкової звітності», «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Мінфіном від 28.01.2016 № 21, наполягав на виявлених розбіжностях податкових зобов`язань податкової декларації з ПДВ за квітень 2023 року на загальну суму 435 227,10 грн, сума ПДВ - 87 045,42 грн, у зв`язку з чим було занижено суму позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації), яке сплачується до бюджету по податковій декларації з ПДВ за квітень 2023 у розмірі 29 830 грн та, як наслідок правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.06.2023 Головним управлінням ДПС України у Харківській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за квітень 2023 року ФОП ОСОБА_1 за наслідком чого складено акт.

За висновками акту перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 порушено п. 187.1 ст. 187, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, п. 6 розділу ІІІ Порядку оформлення та подання податкової звітності, п. 2, п. 3 розділу V Порядку заповнення податкової декларації Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Мінфіну України від 28.01.2016р. № 21, в результаті чого занижено суму позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду по податковій декларації за квітень 2023р. у розмірі 29 830 грн.

За наслідком перевірки сформовано податкове повідомлення рішення № 00/23220/24- 03 від 01.08.2023, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 32 813 грн., з яких 29 830 грн - основне зобов`язання, 2 983 грн - штрафна санкція.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, пославшись на те, що на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, Податковий кодекс України містив дві правові норми, які суперечили одна одній, зокрема, положення п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України встановлюють мораторій на застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії карантину, тоді як положення п. 69.2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України вказують на те, що такий мораторій не застосовується, дійшов висновку про існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків, а тому віддав перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та зазначив, що застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в умовах правової невизначеності покладає на позивача додатковий надмірний тягар та суперечить принципу правової визначеності та стабільності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засаді верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтерес юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 по справі № 520/32792/23 не відповідає з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 5 КАС України).

В силу приписів частини 2 та частини 3 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи наведені процесуальні норми, колегія суддів зазначає, що справа адміністративної юрисдикції розглядається не інакше ніж за позовною заявою особи, яка звернулася до суду, та в межах позовних вимог.

Разом з цим судом першої інстанції скасовано неіснуюче податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 00/2322/24-03 від 01.08.2023 у той час, як у матеріалах справи міститься податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 00/23220/24-03 від 01.08.2023, яке і просив скасувати позивач.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини, пов`язані з визначенням контролюючим органом позивачу податкового зобов`язання з податку на додану вартість внаслідок встановлення заниження суми позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації), яке сплачується до бюджету по податковій декларації з ПДВ за квітень 2023 у розмірі 29 830 грн. Разом з цим, суд першої інстанції не встановивши фактичних обставин у справі, з невідомих причин надав оцінку правомірності застосування штрафних (фінансових) санкцій у зв`язку з несвоєчасною реєстрацією податкових накладних, які взагалі не мали місця у спірних правовідносинах. Також судом застосовано норми пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України, пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України та підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України щодо застосування до платників фінансової відповідальності, якими, з огляду на предмет спору, жодним чином не врегульовані порядок та підстави формування суми позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду.

Судом не надано правової оцінки фактичним обставинам, які мали місце у цій справі, та відповідно не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з не відображенням позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2023 року від 18.05.2023 № суми податку на додану вартість за податковою накладною № 4 від 07.04.2023, на суму 178982 грн 70 коп, у тому числі ПДВ 20% - 29830,40 грн, реєстрацію якої було зупинено відповідачем та у подальшому не зареєстровано.

Так, колегією суддів встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Харківській області подано податкову декларацію з ПДВ за квітень 2023 року від 18.05.2023 № , з усіма необхідними додатками за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 № 159/28289 (далі по тексту - Наказ № 21).

Водночас, у квітні 2023 року позивачем було сформовано та направлено на реєстрацію до контролюючого органу податкову накладну № 4 від 07.04.2023 на загальну суму 149952 грн, у т. ч. ПДВ - 29830 грн, за наслідками обробки якої контролюючий орган надіслав позивачеві квитанцію, відповідно до якої вказана податкова накладна прийнята, але її реєстрацію зупинено.

Відповідно до пункту 4 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2019 за № 1245/34216 (далі - Порядок № 520) у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування до податкової накладної (далі - ПН/РК) в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у ПН/РК, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації ПН/РК в ЄРПН. При цьому окремого порядку надання інформації, що податкова накладна, реєстрація якої зупинена, є помилковою, Порядок № 520 не містить.

Вважаючи, що складання податкової накладної № 4 від 07.04.2023 відбулося помилково, так як господарські операції не здійснювалися і первинні документи не складалися, позивач склав та подав до контролюючого органу повідомлення про подання пояснень від 31.05.2023 за № 2 до податкової накладної № 4 від 07.04.2023, у якому зазначив «Прошу не брати до уваги помилково складену податкову накладну № 4 від 07.04.2023 отримувач ТОВ «Компанія «Стимул-Інвест» на суму 178982 грн 70 коп в тому числі ПДВ 20% - 29830,40».

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 14.06.2023, підставою для фіксування порушень податкового законодавства стали виявлені розбіжності між даними в Єдиному реєстрі податкових накладних щодо податкових накладних, зареєстрованих позивачем в квітні 2023 року на адресу контрагентів-покупців, в якому міститься інформація про реєстрацію податкових накладних у квітні 2023 року на загальну суму 435227,10 грн, у т.ч. ПДВ - 87045,42 грн. та даними податкової декларації ФОП ОСОБА_1 за квітень 2023р. подану 18.05.2023р. за № , відповідно до якої в рядку 1.1 «операції, що оподатковуються за основною ставкою» платником зазначена сума 286075 грн, у т.ч. ПДВ 57215 грн.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Зокрема, як передбачено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У розумінні підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки, зокрема, також можуть бути: 1) своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків); 2) своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних; 3) своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

З аналізу вказаних положень ПК України слідує, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, нормативно встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання фіскально зобов`язаною особою податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності.

Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу, а відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету.

Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Виходячи з наведених норм ПК України, предметом камеральної перевірки є лише податкова звітність, тобто відомості, зазначені у відповідній податковій звітності та їх відповідність інформації, яка міститься в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Водночас, згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що під час проведення камеральної перевірки не можуть перевірятися інші питання, крім перевірки податкової звітності суцільним рядком. Документами, що мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки) і ніякі інші. Якщо ж під час проведення камеральної перевірки буде виявлено порушення податкового законодавства, податковий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.

Указана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 січня 2021 по справі № 813/2519/17 (адміністративне провадження № К/9901/49380/18).

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, контролюючий орган, виявивши розбіжності між даними податкової декларації та даними Єдиного реєстру податкових накладних, не виклавши в акті про результати камеральної перевірки від 14.06.2023 № 18869/20-40-24-03-06/ відомостей, за рахунок чого виникла розбіжність на суму податку на додану вартість у розмірі 29 830,42 грн (вихідні дані зареєстрованої у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної), в межах камеральної перевірки зробив висновок про порушення позивачем п.187.1 ст. 187, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, заниження суми податкового зобов`язання (рядок 9 декларації), та заниження суми позитивного значення, яке сплачується до державного бюджету (р.18) по декларації з податку на додану вартість за квітень 2023 року в розмірі 29830 грн.

Отже, контролюючим органом було фактично перевірено порядок визначення складу податкових зобов`язань та повнота їх нарахування, а це, відповідно до пункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, є предметом документальної перевірки, а не камеральної.

Однак, документальна перевірка у спірних правовідносинах відповідачем ініційована не була та відповідно не проведена.

Колегія суддів також враховує, що стверджуючи про наявність даних у Єдиному реєстрі податкових накладних про зареєстровані позивачем за квітень 2023 року податкові накладні, виписані на адресу контрагентів-покупців на загальну суму 435 227,10 грн, сума ПДВ - 87 045,42 грн та виникнення розбіжності на суму 29 830,42 грн, відповідач не вказує ані в акті перевірки, ані в апеляційній скарзі дати та номеру реєстрації такої (таких) податкової(их) накладної(их) у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до абз. а) пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.

За визначенням, наведеним у пункті 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису. датою виникнення податкового зобов`язання з

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

За приписами п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, повинні тлумачитися на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом у сукупності, викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 4 від 07.04.2023 на суму 178982, 70 грн, з яких ПДВ - 29830,40 грн (отримувач ТОВ «Компанія «Стимул-Інвест» ), а відтак і не доведено наявності факту розбіжностей між даними у Єдиному реєстрі податкових накладних про зареєстровані позивачем за квітень 2023 року податкові накладні та даними податкової декларації ФОП ОСОБА_1 за квітень 2023 року, поданої 18.05.2023 за № .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів встановила, що порушення позивачем пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200 ПК України, п. 6 розділу ІІІ «Порядок оформлення та подання податкової звітності», п. 2, п. 3 розділу V «Порядок заповнення податкової декларації» Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Мінфіну України від 28.01.2016 № 21 не підтверджено належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 00/2322/24-03 від 01.08.2023, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 32 813 грн, з яких 29 830 грн - основне зобов`язання, 2 983 грн - штрафна санкція, є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не з`ясував обставин, що мають значення для справи, виклав у рішенні висновки, які не відповідають обставинам, що мають значення для справи, та, як наслідок, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 по справі №440/2963/22 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За визначенням, наведеним у частині 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З наявної у матеріалах справи квитанції про сплату № 8347-5822-8985-2030 на суму 858,88 грн вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у загальному розмірі 858,88 грн.

Отже, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог, відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 коп.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 по справі № 520/32792/23 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 00/23220/24-03 від 01.08.2023, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 32 813 грн, з яких 29 830 грн - основне зобов`язання, 2 983 грн - штрафна санкція.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у сумі 858,88 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін В.Б. Русанова