Справа № 440/5503/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 р.Справа № 440/5503/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Токар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2023, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, повний текст складено 27.12.23 у справі № 440/5503/20

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України , Головного управління Національної поліції в Полтавській області , Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області

про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково; стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 жовтня 2014 року по 27 лютого 2020 року в сумі 1 757 409,00 грн з урахуванням обов`язкових відрахувань; допущено до негайного виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць; в решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 67035,85 грн та витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи в сумі 7651,45 грн.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, необґрунтовано стягнув правові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 67035,85 грн. Уважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю цієї справи, яка стосується виключно стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Звертає увагу, що більшість документів у цій справі підписана і подана до суду самим позивачем, а не його представником. На думку відповідача, суд першої інстанції порушив ч. 5 ст. 134 та ч. 9 ст. 139 КАС України та безпідставно стягнув з відповідача 67035,85 грн, не зменшивши вказану суму.

Від представника позивача на адресу суду надійшли заяви, в яких він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін. Стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн в суді апеляційної інстанції.

24.06.2024 представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України. Відповідно до ч. 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами частин 3, 4 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року за № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, позивачем надано договір про надання правової допомоги від 09.07.2020 /т. № 2, а.с. 156/, додаток до договору /т. № 4, а.с. 109/, квитанції до прибуткового касового ордеру № 38/1 від 16.11.2020 /т. № 2, а.с. 158/, № 38 від 09.07.2020 /т. № 2, а.с. 159/, № 16 від 24.04.2021 /т. № 4, а.с. 105/, № 41 від 01.10.2021 /т. №4, а.с. 106/, № 35 від 04.10.2022 /т. № 4, а.с. 107/, детальний опис виконаних робіт від 12.12.2023 /т. № 2, а.с. 155, т. № 4., а.с. 104/, квитанцію від 04.07.2023 про оплату вартості судової експертизи.

За умовами договору про надання правової допомоги від 09.07.2020 за надання правової допомоги та представництво в національних судах щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з незаконним звільненням з посади начальника УМВС в Полтавській області сплачується гонорар у фіксованому розмірі.

Дослідивши подані позивачем докази, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 67 035,85 грн, оскільки такий є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Колегія суддів ураховує положення ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, нормами якої передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а також незгоду відповідача з розміром витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та зазначає, що у даному конкретному випадку справедливим і співмірним відшкодуванням витрат заявника на професійну правничу допомогу буде сума 25 000 грн.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 16 березня 2023 року у cправі № 927/153/22 щодо того, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням установлених обставин справи.

Разом з тим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо відмови у стягнення витрат на правову допомогу позивача, оскільки відповідно до пункту десятого частини третьої статті 2 КАС України однією з основних засад судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу є не лише компенсацією стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених нею витрат, але й у певному сенсі має спонукати іншу сторону, особливо, якщо мова йде про суб`єкта владних повноважень, утримуватися від подання безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, зокрема у сфері публічно-правових відносин (постанови Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 826/841/17, від 24.10.2019 у справі № 820/4280/17, від 25.10.2019 у справі № 826/13270/16, №826/841/17 від 05.09.2019).

Колегія суддів ураховує, що справа неодноразово розглядалася у судах різних інстанцій, надання правничої допомоги підтверджене доказами, з яких убачається, що представник позивача надавав правові послуги у кожній судовій інстанції.

Посилання відповідача на те, що документи по суті справи підписувалися та подавалися до суду безпосередньо позивачем що, на його думку, ставить під сумнів фактичні обсяги наданої правничої допомоги адвокатом, не підтверджено, оскільки позивачем доведено реальність надання правничої допомоги.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформованими у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Також, оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу судових витрат у сумі 7651,45 грн на оплату судової експертизи.

Доводів щодо незгоди з висновками суду першої інстанції в цій частині в апеляційній скарзі відповідачем не наведено.

Отже, в цій частині правильність висновків суду першої інстанції не може бути перевірена судом апеляційної інстанції, зважаючи на вимоги частини другої ст. 308 КАС України щодо можливого виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що рішення у справі слід скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн в суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на додаткове рішення суду першої інстанції від 27.12.2023, колегія суддів зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, позивачем надано договір про надання правової допомоги від 09.07.2020, додаток від 28 травня 2024 року до договору від 09.07.2020, детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) у справі № 440/5503/20, квитанцію до прибуткового касового ордера № 36 від 28 травня 2024 року.

Згідно з додатком від 28 травня 2024 року до договору від 09.07.2020 змістом доручення є надання адвокатом правової допомоги за представництво інтересів позивача в суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою УМВС в Полтавській області на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі № 440/5503/20; розмір гонорару становить 15 000,00 грн.

Дослідивши подані позивачем докази, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Так, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою УМВС в Полтавській області на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі № 440/5503/20 адвокатом складено лише заяву про участь у відеоконференції та заяву з процесуальних питань, змістовна частина якої складає менше одного аркушу, не містить жодного посилання на рішення ЄСПЛ, які згідно з детальним описом проаналізовані адвокатом.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до надання таких послуг як листування позивача з судом про відеоконференцію протягом 2 годин, складення детального опису протягом 1 години.

Разом з цим участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Колегія суддів зауважує, що в будь-якому випадку надання правової допомоги щодо вирішення навіть певної (усієї) сукупності питань у апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. У свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.

Отже, ураховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, колегія суддів уважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги у суді апеляційної інстанції таким, що підлягає зменшенню.

З огляду на зазначене, колегія судів уважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу позивача у суді апеляційної інстанції, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, у сумі 2000,00 грн.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19, від 24 листопада 2021 року у справі № 420/1109/20.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області задовольнити частково.

Додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 у справі № 440/5503/20 скасувати.

Прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у адміністративній справі задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп. та витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, в сумі 7651 (сім тисяч шістсот п`ятдесят одна) грн 45 коп.

В іншій частині у задоволенні заяви - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова

Повний текст постанови складено 01.07.2024 року