Справа № 140/4339/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року ЛуцькСправа № 140/4339/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, відповідач) про визнання дій протиправними щодо ухилення від розгляду заяви позивача про визнання його особою біженцем або таким, що потребує додаткового захисту, та зобов`язання розглянути заяву про визнання його особою біженцем або таким, що потребує додаткового захисту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою від 18.02.2024 про визнання його особою біженцем або таким, що потребує додаткового захисту, однак відповідач у встановленому чинним законодавством порядку вказану заяву не розглянув. Представник позивача зазначає, що ухилення відповідачем від свого обов`язку щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання його біженцем чи особою, що потребує додаткового захисту, та ненадання йому пов`язаних з цим відповідних документів чи рішень стало наслідком його протиправного затримання і поміщення до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (далі Волинський ПТПІ) до розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не пізніше до 03.10.2024.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 позовних вимог не визнала та просила у їх задоволенні відмовити повністю. В обґрунтування такої позиції зазначила, що станом на 01.05.2024 заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відносно позивача в установленому законодавством порядку до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не надходила, позивач до управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції особисто не звертався, а відповідач рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671-VI (далі Закон № 3671-VI) відносно позивача не приймав. При цьому, 22.02.2024 до відділу діловодства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшла заява позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 19.02.2024, яка була зареєстрована за вхідним номером К-313/6/8010-24. Надсилання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, поштовим або електронним відправленням законодавством не передбачено. Вказане письмове звернення позивача розглянуто відповідачем відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та листом від 21.03.2024 № К-313/6/8010- 24/8010.7.1.1/838-24 позивачу надано письмове роз`яснення стосовно порядку і строку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також зазначила, що востаннє позивач прибув до України 14.08.2021 і після закінчення строку дії 24.12.2022 посвідки на тимчасове проживання в Україні № 800267001 проживає на території України тривалий час з порушенням дозволеного строку перебування, а у дозволений проміжок часу після прибуття до України за захистом в Україні він не звертався, чим порушив міграційне законодавство. 24.08.2023 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відносно позивача було складено адміністративний протокол за порушення правил перебування в Україні за ч.1 ст.203 КУпАП та прийнято рішення про примусове видворення позивача до країни походження або третьої країни та рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 24.08.2023 позивача було поміщено у Волинський ПТПІ, як такого, що незаконно перебуває на території України. З урахуванням наведеного вважає, що відповідачем не було допущено жодних дій щодо ухилення від розгляду заяви громадянина російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У відповіді на відзив представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Також зазначив, що ні Закон № 3671-VI, ні Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за № 1146/19884 (далі Правила № 649), не встановлюють жодних обмежень щодо звернення до територіальних органів ДМС шляхом здійснення поштового направлення, у них не зазначається обов`язку самостійно прибувати для подання такої заяви.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Не є спірною та обставина, що позивач ОСОБА_1 є громадянином російської федерації.

19.02.2024 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області заяву, в якій просив визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та видати документ встановленої форми, що посвідчує даний статус.

Вказана заява позивача зареєстрована відповідачем за вх. №К-313/6/8010-24 від 22.02.2024.

Листом від 21.03.2024 № К-313/6/8010- 24/8010.7.1.1/838-24 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повідомило позивача про те, що його звернення від 19.02.2024 розглянуто у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян», роз`яснено порядок і строк звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, при цьому зазначено, що надсилання такої заяви поштовим або електронним відправленням законодавством не передбачено. Також у вказаному листі зазначено, що позивач востаннє прибув до України 14.08.2021 і проживає на території України тривалий час з порушенням дозволеного строку перебування, а у дозволений проміжок часу після прибуття до України за захистом в Україні він не звертався, чим порушив міграційне законодавство.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон № 3671-VI.

В розумінні пунктів 1, 13 частини першої статті 1 Закону №3671-VI біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань; особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з частиною першою статті 2 вказаного Закону питання, пов`язані з біженцями та особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, регулюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 5 Закону № 3671-VI особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Згідно з частинами першою, шостою статті 7 Закону № 3671-VI оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Якщо заявник не може особисто скласти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з неписьменністю або фізичними вадами, заява на його прохання складається іншою особою, про що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, робить на заяві відповідний запис.

За змістом пункту 8 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті.

Зразок заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649.

Відповідно до частини дванадцятої статті 7 Закону № 3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правничої допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, визначають Правила № 649.

Згідно з пунктом 2.1 Правил № 649 уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом: а) встановлює особу заявника; б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб); в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків; г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку; ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні); е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви; є) проводить дактилоскопію заявника; ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи; з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правничою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа (пункт 2.2 Правил № 649).

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Правил №649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

У разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4).

Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС. Подані документи долучаються до особової справи заявника.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 3671-VI рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, має подати за місцем свого тимчасового перебування до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановленого зразка, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, долучивши до неї документи, визначені Законом № 3671-VI, або повідомивши про обставини їх відсутності.

При цьому, норми чинного законодавства вимагають особистої присутності особи при поданні такої заяви з огляду на дії, які має вчинити при прийнятті заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (встановлення особи заявника, проведення дактилоскопії заявника, тощо), особиста присутність заявника є необхідною.

Обов`язок відповідача прийняти та розглянути заяву особи, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, в порядку, встановленому Законом № 3671-VI, виникає у нього виключно у разі дотримання форми та порядку подання такої заяви, вимоги до чого, наведені вище.

Водночас докази звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою з дотриманням вимог статті 7 Закону № 3671-VI та Правил №649 в матеріалах справи відсутні.

Так, як підтверджено матеріалами справи та не є спірним, заяву від 19.02.2024 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивачем було надіслано засобами поштового зв`язку, тобто заяву подано не за особистої присутності.

Також вказана заява не відповідає формі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не дотримано встановленої законодавством процедури звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, то і у відповідача не було обов`язку щодо розгляду його заяви в порядку Закону №3671-VI та Правил №649.

Суд також зазначає, що встановивши наявність мети позивача розпочати процедуру визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідач надіслав йому лист від 21.03.2024 № К-313/6/8010-24/8010.7.1.1/838-24, в якому роз`яснив порядок звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відтак, у спірних правовідносинах відповідач діяв правомірно, добросовісно намагаючись створити умови для подання позивачем відповідної заяви за встановленою законом процедурою.

За таких обставин, суд не вбачає протиправності дій відповідача щодо ухилення від розгляду заяви позивача про визнання його особою біженцем або таким, що потребує додаткового захисту, позаяк останнім не дотримано встановленої законодавством процедури звернення із такою заявою, та, як наслідок, відповідач не мав підстав для прийняття відповідного рішення, а саме щодо прийняття заяви чи відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 01.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання дій відповідача протиправними щодо ухилення від розгляду заяви позивача про визнання його особою біженцем або таким, що потребує додаткового захисту, та зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про визнання його особою біженцем або таким, що потребує додаткового захисту, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, місто Київ, вулиця Березняківська, будинок 4-А, ).

Суддя О. О. Андрусенко