Справа № 556/1616/24
Суддя: Котик Л.О.
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 556/1616/24
Номер провадження 2-а/556/30/2024

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.06.2024.

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді - Котик Л.О.,

при секретарі - Соловей Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до сержанта відділення поліції №1 Вараського районного відділу поліції ГУНП у Рівненській області Микосянчика Михайла Андрійовича, Головного Управління Національної поліції у Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до сержанта відділення поліції №1 Вараського районного відділу поліції ГУНП у Рівненській області ОСОБА_2 , Головного Управління Національної поліції у Рівненській області про скасування постанови, серії БАД №470405 від 21 травня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 травня 2024 року, ОСОБА_1 їхала на скутері, марки «HONDA», без номерних знаків, сидячи позаду водія, на пасажирському місці. За кермом скутера перебував її знайомий на ім`я ОСОБА_3 . Під час руху ОСОБА_3 не впорався з керуванням і вони впали із скутера. ОСОБА_3 злякався та втік. Згодом приїхала швидка допомога. Через деякий час під`їхали працівники поліції та склали у відділенні поліції відносно неї постанову, серії БАД №470405 від 21 травня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі за ч.2 ст.126, ч.6 ст.121, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП.

Вищезазначена постанова була складена з порушенням закону, оскільки остання не керувала скутером, а тому відсутній склад та подія адміністративного правопорушення. Також позивачка зазначає, що жодного порушення правил дорожнього руху не вчиняла, докази її провини відсутні, а тому дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Вважає, що факт порушення нею ПДР, ґрунтується на припущеннях та не підтверджений належними та допустимими доказами. Просить позов задовольнити.

Вказаний позов надійшов до суду 31 травня 2024 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження.

14 червня 2024 року від сержанта відділення поліції №1 Вараського районного відділу поліції ГУНП у Рівненській області ОСОБА_2 надійшли заперечення на позовну заяву, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з наступних пістав:

21.05.2024, о 21 год. 05 хв., нарядом поліції здійснювався контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, із застосуванням превентивних заходів, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису. Згідно рапорта старшого інспектора - чергового чергової частини ВП № 1 Вараського РВП майора поліції ОСОБА_4 на лінію 102 була отримана заява від 21.05.2024 ЄО № 1948, про ДТП. Повідомлення надійшло від органів охорони здоров`я, що о 21:03 год. 21.05.2024 року СІМД виїхала на ДТП, яке сталось в АДРЕСА_1 , на перехресті зіткнулись автомобіль та скутер. Нарядом СРПП у складі поліцейського СРПП ВП № 1 Вараського РВП сержанта поліції ОСОБА_5 , яким було прийнято виклик по планшетному пристрою, та поліцейського СРПП ВП № 1 Вараського РВП сержанта поліції ОСОБА_6 , здійснено виїзд на місце події. За попередньою інформацією, учасники ДТП отримали тілесні ушкодження. Тому на місці події працювала слідчо- оперативна група у складі слідчого СВ лейтенанта поліції ОСОБА_7 та оперуповноваженого СКП майора поліції ОСОБА_8 .

На місці ДТП було встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи скутером, марки «HONDA DIO» без номерного знаку та без застебнутого мотошолома, під`їжджаючи до перехрестя вулиць Вишнева - Поштова, не врахувавши швидкість руху та дорожню обстановку, здійснила самопадіння, будь-яких тілесних ушкоджень не отримала. Першопочатково повідомлення реєструвалось як ДТП з потерпілими, що кваліфікувалося як кримінальне правопорушення. Тому спочатку дану подію опрацьовувала слідчо-оперативна група. В ході спілкування з ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та відсутність посвідчення водія, що кваліфікується як адміністративне правопорушення.

Отже, ОСОБА_1 керувала скутером, марки «HONDA DIO» без номерного знаку, чим порушила п.2.9. «в» Правил дорожнього руху, керування незареєстрованим транспортним засобом, що кваліфікується по ч.6 ст. 121 КУпАП, та була без застебнутого мотошолома, чим порушила п.2.3 «г» Правил дорожнього руху, що кваліфікується по ч.5 ст. 121 КУпАП, та відсутність поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушила п.2.1 «г» Правил дорожнього руху, що кваліфікується по ч.1 ст. 126 КУпАП. І на вимогу працівника поліції ОСОБА_1 не надала посвідчення водія, а при перевірці по ІПНП встановлено, що водійка не отримувала посвідчення відповідної категорії на право керування скутером, марки «HONDA DIO», чим порушила п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, що кваліфікується за ч.2 ст. 126 КУпАП.

Дана подія зафіксована у системі відеонагляду «Безпечне місто». Зокрема, на диску у папці «відео Безпечне місто» у відеофайлі під назвою «D19_0429» від 21.05.2024 на 20:55:50 год. чітко видно, як зліва з`являється скутер під керуванням однієї особи жіночої статі, якою як було встановлено, була ОСОБА_1 . Тому ніякого водія на ім`я ОСОБА_3 , як вказує ОСОБА_1 в адміністративному позові, за кермом скутера не було. Так само як і не було ніякого водія на ім`я ОСОБА_9 , як давала пояснення ОСОБА_1 від 21.05.2024, у холі біля фронт-офісу ВП № 1, коли слідчий СВ лейтенант поліції ОСОБА_7 опитував її.

Від ознайомлення з матеріалами справи ОСОБА_1 відмовилася.

Копію постанови ОСОБА_1 відмовилася отримати під особистий підпис, а тому дану постанову разом з квитанцією на сплату штрафу було направлено рекомендованим листом по адресі проживання ОСОБА_1 ..

На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позову.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення підтримує в повному обсязі.

Належним чином повідомлений відповідач - Головне Управління національної поліції в Рівненській області в судове засідання не з"явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявлено.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до на наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що 21 травня 2024 року, сержантом відділення поліції №1 Вараського районного відділу поліції ГУНП у Рівненській області Микосянчиком М.А.винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №470405.

Згідно даної постанови, 21 травня 2024 року, о 20 год. 56 хв., в селищі Володимирець, на перехресті вулиць Поштова - Вишнева , ОСОБА_1 , здійснила рух на скутері, марки «HONDA DIO», без державних номерних знаків, при цьому не мала права керування транспортним засобом - не надала посвідчення водія, скутер не зареєстрований у встановленому законом порядку, була без мотошолома, відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушила п.п. 2.1 "а", 2.9 "в", 2.3 "г", 2.1 "ґ" Правил дорожнього руху, скоїла адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.126, ч.1 ст.126, ч.6 ст.121, ч.5 ст.121 КУпАП.

Відповідно до письмових поясненнях свідка ОСОБА_10 , 21.05.2024 року, він їхав на скутері, марки HONDA б/н, позаду від нього на скутері сиділа ОСОБА_1 1983 року народження. Рухалися вони по одній із вулиць селища Володимирець Вараського району Рівненської області.

Під час руху ОСОБА_10 не впорався з керуванням та вони впали зі скутера. Злякавшись про наслідки падіння, останній втік з місця події, залишивши ОСОБА_1 біля скутера. За кермом перебував ОСОБА_10 . Потім йому стало відомо, що викликали швидку та поліцейських, які склали на ОСОБА_1 ряд постанов про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 126, ч.6 ст. 121 ч.5 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП, за що на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. та протоколи за ст. 124 та за ч.1 ст. 130 КУПА.

Даним ДТП ніяких збитків нікому не завдано. ОСОБА_1 ніяких претензій до нього не має.

Аналогічні письмові пояснення 21 травня 2024 року дала працівникам СВ відділення поліції 1 Враського РВП ГУНП в Рівненській області і сама ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст.62 Конституції України принцип презумції невинуватості, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд вважає, що відповідачем не доведено, що позивачка вчинила інкриміновані їй адміністративні правопорушення.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Згідно статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23, п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції.

Положеннями ст.222 КУпАП визначено перелік адміністративних правопорушень, розгляд яких здійснюється безпосередньо органами Національної поліції, зокрема, це справи передбачені ч.5 ст.121, ч.6 ст.121, ч. 1 ст. 126, ч.2 ст.126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За положеннями ст.ст. 249 КУпАП , розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.

Ураховуючи положення статей 7, 9, 245, 251, 280 КУпАП, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Водночас важливим є дотримання посадовою особою порядку притягнення до адміністративної відповідальності, установленого КУпАП.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, справа №337/3816/16-а, суд під час розгляду справи, зокрема щодо правомірності рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинен перевірити чи були вчинені позивачем відповідні дії, що стали підставою для прийняття такого рішення, та чи є підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності. Дотримання посадовою особою порядку притягнення до адміністративної відповідальності є важливою складовою дотримання прав особи, яка притягається до відповідальності, а тому також має бути оцінена судом.

Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У постановах Верховного Суду від 26 квітня 2018 року в справі №200/5590/17, від 17 липня 2019 року в справі №295/3099/17, від 13 лютого 2020 року в справі №524/9716/16-а, Верховний Суд звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Таким чином, з цієї правової норми та правового висновку Верховного Суду вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" , передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Згідно до Постанови Верховного Суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по свій правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 (провадження №К/9901/15804/18) візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники поліції мають надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки.

Згідно вимог статей 31, 40 Закону України "Про національну поліцію", поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 розділ 1 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

За п. 2 Розділу 3 вказаної Інструкції, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

На оглянутому відеодиску з відеозаписом з місця вчинення адміністративного правопорушення, який було долучено до заперечення на позовну заяву, відео розпочинається у відділення поліції 1 Вараського РВП ГУНП у Рівненській області, коли складалися адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.126, ч.6 ст.121, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП. Відсутні відеозаписи на місці вчинення адміністративного правопорушення. Згідно відеозаписів, остання стверджує, що за кермом скутера перебував її знайомий. Також на долученому до відзиву диску, у папці «відео Безпечне місто» у відеофайлі під назвою «D19_0429» від 21.05.2024 на 20 год.55 хв. 50 сек. видно, як зліва з`являється скутер під керуванням однієї особи , однак встановити, що це була саме ОСОБА_1 , неможливо, (далека відстань, не можливо встановити стать та конкретну особу).

Крім того, як вбачається з рапорта чергового чергової частини відділення поліції №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненсьекій області, долученого до заперечення відповідача, "ДТП з потерпілими, дата скоєння 21.05.2024 о 21.03.00. Потерпілому 41 рік, прізвище - ОСОБА_11 "

Тобто, з оглянутих дисків не можна ствердити, що ОСОБА_1 взагалі керувала скутером, внаслідок чого порушила правила дорожнього руху України, за які передбачена адміністративна відповідальність і за ч.2 ст.126, ч.6 ст.121, ч.5 ст.121, ч.1 ч.126 КУпАП.

Так, згідно Закону України «Про дорожній рух», водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Так, касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні по справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Отже, під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія від запуску двигуна та початку руху до повної зупинки транспортного засобу та вимкнення двигуна.

Таким чином, надані відповідачем відеозаписи не є належним та допустимим доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, крім того на вказаному відео не зафіксовано саме факт порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху , керування нею транспортним засобом.

А як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122, ч.5 ст.121, ст.125 КУпАП, є недоведеним.

Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону Укради» «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справа «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» від 14 березня 2002 року (заява №46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватися необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішення.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 (заява N 16437/04), «Берктай проти Туреччини» від 01.03.2001 (заява 22493/93), «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 ( заява 263/2859/21), неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення « за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумцій. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 (серія А, № 25), «Коробов проти України» від 21.10.2011 року (Заява № 39598/03), Європейський суд з прав людини зазначає що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом, така доведеність може випливати із співіснуванням достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на викладене, враховуючи наявні матеріали, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 порушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.6 ст.121, ч.5 ст.121, ч.1 ч.126 КУпАП, не вбачається, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові, відповідачем не надано.

Європейським судом з прав людини у п. 36 рішення в справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 1 липня 2003 року № 37801/97, зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в

даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні

постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець

саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності,

оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає

справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного

порушення та вини особи в його вчиненні. Аналогічна правова позиція, викладена у

постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача проведений без дотримання законодавчих вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Обов`язок доказування вини у справах про адміністративне правопорушення та доведення правомірності прийнятого рішення покладено на відповідача. Однак доказів правомірності прийнятої постанови відповідачем до суду не надано.

Враховуючи викладене, відсутність достатніх доказів вчинення позивачем вказаних правопорушень, обґрунтування вини сформовано на доказах, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Однак,аналізуючи вищенаведені законодавчі акти та фактичні обставини справи, суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийнятої ним постанови про накладенняадміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №470405 від 21 травня 2024 року, не подав належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.6 ст.121, ч.5 ст.121, ч.1 ч.126 КУпАП, а тому з цих підстав позовні вимоги необхідно задовольнити, а постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, скасувати.

Позивачка не просила в позові про відшкодування судових витрат, а тому пістав для їх відшкодування в суду не має.

Керуючись ст.ст. 122, 245, 246, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 21, 72-78, 90, 139, 205, 241-246, 250, 251, 269, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до сержанта відділення поліції №1 Вараського районного відділу поліції ГУНП у Рівненській області Микосянчика Михайла Андрійовича, Головного Управління Національної поліції у Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, задовольнити.

Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №470405 від 21 травня 2024 року, винесену сержантом відділення поліції №1 Вараського районного відділу поліції ГУНП у Рівненській області ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а провадження в справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня складання повного тексту рішення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених, частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жителька АДРЕСА_2 ;

Відповідачі: ОСОБА_2 - сержант поліції ВП №1 Вараського РВП ГУНП у Рівненській області, місцезнаходження: селище Володимирець, вул. Грушевського,63, Вараський район, Рівненська область; Головне Управління національної поліції в Рівненській області, місцезнаходження: вул. М.Хвильового, 2, м. Рівне, 33000.