Справа № 990/150/22
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 липня 2024 року

м. Київ

справа №990/150/22

адміністративне провадження №П/990/150/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Мацедонської В. Е.,

суддів: Мартинюк Н. М., Радишевської О. Р., Соколова В. М., Уханенка С. А.,

при секретарі судового засідання Рейтаровської О. С,

за участю:

представників позивача - Лазаренко Е. О., Зеленюка Д. В.,

представника відповідача - Басая В. О.,

представника третьої особи ДМСУ - Харченка С. В.,

представників третьої особи СБУ - Сучкової А. М., Захарова О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника Служби безпеки України про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги та клопотання представника ОСОБА_1 про визнання зловживанням процесуальними правами подання Службою безпеки України повторного клопотання у справі № 990/150/22 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Державна міграційна служба України, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Служба безпеки України про визнання протиправним та нечинним Указу Президента України № 502/2022 «Про припинення громадянства України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інших осіб» в частині втрати громадянства України ОСОБА_1 ,-

УСТАНОВИВ:

У провадженні Верховного Суду перебуває адміністративна справа № 990/150/22 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна міграційна служба України (далі - ДМС України), Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ДМС у Дніпропетровській області), Служба безпеки України (далі - СБУ), про визнання протиправним та нечинним Указу Президента України № 502/2022 «Про припинення громадянства України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інших осіб» в частині втрати громадянства України ОСОБА_1 .

28 травня 2024 року від представника СБУ до Верховного Суду надійшла заява, у якій останній просить звернутися з судовим дорученням про надання правової допомоги до Держави Ізраїль щодо справжності станом на 18 липня 2022 року паспорта громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_1 , виданого 19 березня 2019 року (дійсний до 18 березня 2024 року), та належності цього документа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування клопотання представник третьої особи зазначає, що СБУ направила до ГУ ДМС у Дніпропетровській області листи від 01 липня 2022 року № 5/6/1/2-9275 та від 04 червня 2022 року № 5/6/1/2-9540, які в подальшому були долучені до Подання начальника Соборного відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 05 липня 2022 року № 8/22 про втрату громадянства України ОСОБА_1 . У висновку до вказаного Подання зазначено, що відповідно до інформації, викладеної у листах СБУ, ОСОБА_1 19 березня 2019 року репатрійований в Ізраїль та має паспорт громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_1 , виданий 19 березня 2019 року (дійсний до 18 березня 2024 року). Водночас, ураховуючи відсутність дозволу на розголошення даних досудового розслідування, яке проводиться у рамках кримінального провадження № 0000181 від 07 вересня 2021 року та у рамках якого вилучено згадані листи СБУ, надати їх до суду не вбачається за можливе. Крім того, заявник посилаючись на практику Верховного Суду, викладену, зокрема, у постановах від 09 січня 2024 року у справі № 640/19582/21, від 10 серпня 2021 року у справі № 420/7609/20 та інших, стверджує, що задля підтвердження легітимності втручання у конвенційні права особи, суд не обмежений додатково досліджувати факти і обставини справи, що необхідні для прийняття законного і обґрунтованого рішення. Неподання відповідачем витребуваного адміністративним судом доказу не звільняє адміністративний суд від обов`язку встановити обставини, на яких грунтувалась позовна заява.

Водночас, на адресу Верховного Суду 26 червня 2024 року від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про визнання зловживанням процесуальними правами подання СБУ повторного клопотання про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги та повернення клопотання без розгляду. Таке клопотання вмотивоване тим, що 08 квітня 2024 року СБУ вже було подано до суду заяву про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до Держави Ізраїль щодо отримання інформації про наявність у ОСОБА_1 громадянства Держави Ізраїль та паспорта громадянина Держави Ізраїль, виданого 19 березня 2019 року. За результатом розгляду цієї заяви, Верховний Суд постановив ухвалу від 09 квітня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання представника СБУ про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги. При цьому, представник позивача зауважує, що зміст заяви від 28 травня 2024 року про звернення із судовим дорученням свідчить, що вона ґрунтується на незгоді із ухваленим 09 квітня 2024 року судом рішенням про відмову у задоволенні першої заяви СБУ про звернення із судовим дорученням від 08 квітня 2024 року та подана з аналогічних підстав. Представник позивача вважає, що подання СБУ вдруге заяви про звернення із судовим дорученням, яка вже була вирішена судом раніше, має бути визнано зловживанням процесуальними правами та ухвалено рішення про залишення такої заяви без розгляду.

У судовому засіданні представники СБУ підтримали заявлене клопотання від 28 травня 2024 року про звернення з судовим дорученням про надання правової допомоги, просили його задовольнити. Уважає, що в діях СБУ не вбачається зловживання процесуальними правами, а незадоволення даного клопотання перешкоджатиме виконанню суб`єктом владних повноважень свого обов`язку з доказування з огляду на позицію слідчого у кримінальному провадженні, який від учасників справи є незалежним.

Представники позивача заперечували проти задоволення клопотання СБУ. Зазначили, що аналогічне клопотання СБУ вже подавалось до суду, за результатом розгляду якого Верховний Суд постановив ухвалу від 09 квітня 2024 року про відмову у його задоволенні. При цьому, представники позивача стверджують, що фактично доводи, викладені СБУ у заяві від 28 травня 2024 року, зводяться до незгоди з ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2024 року. Поряд з цим, просять визнати такі дії СБУ зловживанням процесуальними правами, оскільки останні фактично спрямовані на безпідставне затягування розгляду цієї справи, що, в свою чергу, є недопустимим в умовах необхідності оперативного її розгляду.

Інші учасники справи підтримали заявлене клопотання СБУ, просили його задовольнити. Стосовно клопотання представника позивача заперечували, уважають, що в діях СБУ відсутнє зловживання процесуальними правами.

Проаналізувавши доводи заявлених клопотань та дослідивши додані до них матеріали, Верховний Суд уважає за доцільне зазначити таке.

Що стосується клопотання СБУ від 28 травня 2024 року про звернення з судовим дорученням про надання правової допомоги до Держави Ізраїль, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на слідуюче.

Згідно з частиною першою статті 85 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Оскільки судова влада поширюється тільки на територію своєї держави, виникає необхідність надання їй правової допомоги в здійсненні таких дій, а також і допомоги сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі. У цьому випадку необхідно звернутися з дорученням про виконання певної процесуальної дії до іноземного суду.

Отже, у разі необхідності адміністративні суди України можуть звертатися з дорученням про проведення певних процесуальних дій до іноземних судів або інших компетентних органів іноземної держави, а також виконувати доручення іноземних судів на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так, у процесі розгляду цієї справи відповідачу та третім особам Судом досить тривалий час надавалась можливість обґрунтовано заперечити проти доводів та доказів позивача і запропоновано надати свої докази та довести їх переконливість перед судом.

Водночас, на виконання вимог частини четвертої статті 9, статті 80 КАС України, Верховний Суд вживав заходів щодо з`ясування всіх обставин у цій справі, у тому числі з власної ініціативи витребовував докази.

Відповідно до частини першої статті 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У силу частини третьої статті 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

25 січня 2024 року СБУ подано до Верховного Суду письмові пояснення щодо позову, які не містили клопотання щодо витребування доказів (зокрема, щодо наявності у позивача громадянства Держави Ізраїль).

Своєю чергою, Судом установлено, що запитувана СБУ правова допомога від Держави Ізраїль щодо отримання інформації про наявність у ОСОБА_1 громадянства Держави Ізраїль та паспорта громадянина Держави Ізраїль була відсутня у СБУ на момент виготовлення листів від 01 липня 2022 року № 5/6/1/2-9275 та від 04 червня 2022 року № 5/6/1/2-9540.

Тобто, фактично звертаючись з цим клопотанням СБУ намагається отримати нові докази, що не узгоджується з вимогами статтей 77, 85 КАС України.

Крім того, 08 квітня 2024 року СБУ вже зверталось до Верховного Суду з аналогічним клопотанням про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги.

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2024 року у задоволенні клопотання представника СБУ про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги відмовлено. Верховний Суд дійшов висновку, що клопотання СБУ подано до суду з пропуском строку, визначеного частиною третьою статті 79 КАС України, а також в ньому не обґрунтована неможливість його подання у встановлений законом строк з причин, що не залежали від СБУ. Крім того, Верховний Суд в ухвалі від 09 квітня 2024 року зазначив, що таке клопотання СБУ направлене на створення нового доказу, який не існував на момент складення листів СБУ та внесення подання про позбавлення громадянства України ОСОБА_1 .

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що доводи клопотання СБУ від 28 травня 2024 року є подібними до доводів, викладених у клопотанні від 08 квітня 2024 року. Більш того, клопотання від 28 травня 2024 року, з-поміж іншого, містить аргументи стосовно незгоди СБУ з позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 09 квітня 2024 року. У своєму клопотанні, яке розглядається, СБУ фактично надає оцінку висновкам Верховного Суду, які містяться в ухвалі від 09 квітня 2014 року, і якою вже було відмовлено третій особі у задоволенні клопотання про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги.

Ураховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання СБУ від 28 травня 2024 року про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до Держави Ізраїль щодо справжності станом на 18 липня 2022 року паспорта громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_1 , виданого 19 березня 2019 року (дійсний до 18 березня 2024 року), та належності цього документа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Що стосується клопотання представника позивача про визнання зловживанням процесуальними правами подання СБУ повторного клопотання про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги та повернення клопотання без розгляду, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно статті 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1)подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2)подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3)подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4)необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5)узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно зі статтею 144 КАС України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом, як правило, негайно після вчинення порушення. Про застосування заходів процесуального примусу суд постановляє ухвалу.

Статтею 145 КАС України передбачено, що заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

До однієї особи не може бути застосовано кілька заходів процесуального примусу за одне й те саме порушення.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

За приписами статті 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема, невиконання процесуальних обов`язків, зокрема, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків; 2) неодноразового зловживання процесуальними правами; 3) повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів.

З аналізу наведених вище норм, вбачається, що суд може визнати зловживанням процесуальними правами конкретні дії учасників справи, що свідчать про невиконання процесуальних обов`язків. При цьому, кваліфікація тих чи інших дій як зловживання правами здійснюється судом з огляду на обставини справи та, з урахуванням мети, яку переслідував учасник справи.

Перелік дій, які підпадають під ознаки зловживання процесуальними правами, закріплений нормою частини другої статті 45 КАС України, проте, за будь-яких умов, визнання певних дій зловживанням процесуальними правами здійснює виключно суд, керуючись власним розсудом та виходячи з конкретних обставин справи.

Суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін. Обмеження чи позбавлення процесуального права повинно застосовуватися судом відповідно до принципу пропорційності.

Проаналізувавши доводи позивача, наведені у клопотанні, колегія суддів приходить до висновку, що останні фактично зводяться до незгоди з процесуальною поведінкою іншого учасника справи (СБУ) щодо права останнього заявляти клопотання під час розгляду цієї справи.

Більше того, право подання клопотань (заяв) під час розгляду справи прямо передбачено нормами КАС України, а доводи, викладені у таких клопотаннях (заявах), підлягають оцінці при розгляді судом цих клопотань (заяв) по суті та відображаються у певному судовому рішенні (ухвалі чи постанові).

Суд зауважує, що представником позивача не доведено факту зловживання третьою особою процесуальними правами. Крім того, з наданих сторонами матеріалів неможливо достеменно встановити такий факт, що унеможливлює застосування до СБУ заходів реагування. Також, колегією суддів не виявлено вчинення дій (бездіяльності) СБУ, які б могли бути розцінені судом як недобросовісне виконання процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про визнання зловживанням процесуальними правами подання СБУ повторного клопотання про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги та повернення клопотання без розгляду.

Керуючись статтями 45, 77, 80, 85, 248 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника Служби безпеки України про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги - відмовити.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про визнання зловживанням процесуальними правами подання Службою безпеки України повторного клопотання про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги та повернення клопотання без розгляду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 02 липня 2024 року.

Головуючий суддя В. Е. Мацедонська

Судді: Н. М. Мартинюк

О. Р. Радишевська

В. М. Соколов

С. А. Уханенко