Справа № 305/443/24
Суддя: Попова О. М.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 305/443/24
Провадження по справі 2-а/305/3/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2024 року м. Рахів

Рахівський районний суд Закарпатської області в складі: судді Попової О.М., при секретарі судового засідання Бакшиній К.В., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Губка В.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні адміністративний позов представника позивача - адвоката Губка Владислава Валентиновича поданим в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Рахівського районного суду Закарпатської області надійшов адміністративний позов представника позивача - адвоката Губка Владислава Валентиновича поданим в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просить, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 593823 винесену 16 вересня 2023 року поліцейським СРПП Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшим сержантом поліції Панасовичем Сергієм Дмитровичем, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 вересня 2023 року поліцейським СРПП Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшим сержантом поліції Панасовичем Сергієм Дмитровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 593823 стосовно позивача на підставі ст.ст.: ч. 2 с. 126, ч. 5 ст. 121, 125 КУпАП.

Позивачу не було відомо, про те, що стосовно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. Під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції 16.09.2023 р. копію постанови про накладення адміністративного стягнення на місці йому вручено не було, так само копію постанови засобами поштового зв`язку він не отримував. Про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення йому стало відомо тільки з веб-сайту «Єдиний реєстр боржників», де вказано, що на виконанні Рахівського РВП ГУНП у Закарпатській області щодо нього перебуває виконавче провадження № 73880261 про стягнення штрафів у сфері безпеки дорожнього руху у справах про адміністративні правопорушення. Представником позивача, у свою чергу, 07.02.2024 р. подано заяву до Рахівського відділу ДВС про ознайомлення з матеріалами та надання копій документів виконавчого провадження. Листом Рахівського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 24.6-37/6723 від 07.02.2024 р. мені було надано копії документів виконавчого провадження № 73880261. З матеріалів виконавчого провадження я дізнався, що стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 593823 від 16.09.2023 р. та отримав копію вказаної постанови. Оскільки позивач ознайомився (через свого представника) з оскаржуваною постановою тільки 07.02.2024 р., він з об`єктивних причин не зміг своєчасно, у строк встановлений ст.289 КУпАП та ч. 2 ст. 286 КАС, оскаржити постанову по справі про адміністративне правопорушення. У зв`язку з вищенаведеними обставинами, особа, притягнута до адміністративної відповідальності не оскаржила постанову про накладення адміністративного стягнення у встановлений законодавством строк з поважних причин. Тому наявні достатні підстави для поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 593823 від 16.09.2023 р. встановлено, що позивач скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 2 ст. 126 КУпАП. Однак працівник поліції, який виніс постанову неправильно кваліфікував дії позивача. Насправді позивач керував транспортним засобом, маючи необхідні права на керування транспортним засобом. Однак позивач не пред`явив посвідчення водія працівнику поліції, так як забув його вдома. При цьому він повідомив працівника поліції, що він має право керування транспортним засобом, у нього є посвідчення водія, однак не має його при собі. Факт наявності у позивача посвідчення водія також підтверджували інші присутні в автомобілі особи. Вони навіть висловили готовність поїхати у м. Рахів, за місцем проживання позивача і привезти для пред`явлення посвідчення водія. Однак ця пропозиція була відкинута працівником поліції, натомість ним була складена постанова за частиною 2 ст. 126 КУпАП. Наявність у позивача права керування транспортним засобом засвідчена посвідченням водія сер НОМЕР_2 . Слід зазначити, що поліцейський представився, однак службове посвідчення не пред`явив, не оголошував, яка справа розглядається, не роз`яснював прав та обов`язків особи, яка притягається до адмінвідповідальності, зокрема, право на правничу допомогу адвоката, а також не вчинив жодних інших дій, окрім того, що встановив особу позивача, ознайомившись з його пенсійним посвідченням та документами на транспортний засіб. Пояснення позивача та присутніх на місці події свідків були проігноровані поліцейськими та не прийняті до уваги. Копію постанови позивачу на місці події вручено не було. На вимогу позивача та інших присутніх в автомобілі осіб надати копію складеного документу, поліцейський усно повідомив, що його буде надіслано поштою (однак, як вказано вище, копія постанови засобами поштового зв`язку до позивача не надходила). Як вбачається з обставин справи, уповноважена особа відповідача винесла оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошено ім`я та прізвище посадової особи, яка розглядає справу, не були дослідженні докази, заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Дії поліцейського обмежились тим, що він вписав текст постанови на бланк встановленого взірця. Розгляд справи на місці, без підготовки та надання позивачу часу для звернення за правовою допомогою, подання своїх заперечень, документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, порушує права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, якими він не мав можливості скористатися. При накладенні конкретного розміру штрафу не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення, на що вказує ст. 33 КУпАП.

У зв`язку з наведеним представник позивача та позивач вважають, що дана постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, неповним з`ясуванням обставин справи, не відображає дійсних обставин справи, що мають значення для справи, винесена з порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.02.2024 року, заяву представника позивача - адвоката Губка Владислава Валентиновича подану в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом представника позивача - адвоката Губка Владислава Валентиновича поданим в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В подальшому від представника відповідача до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду, в якій представник відповідача просив, залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП в Закарпатській області, про скасування постанови серії БАД №593823 від 16.09.2023. У задоволенні вказаної заяви відмовлено, ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 01.07.2024 року.

А також від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі, однак щодо спростування доводів наведених у позовній заяві, представником відповідача у відзиві лише цитовані статті Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовну заяву з підстав викладених у ній, заперечували проти відзиву відповідача, та вважали недоцільним проводити допит свідків у судовому засіданні, оскільки останні безпосередньо були присутніми під час зупинки ОСОБА_1 та зможуть підтвердити обставини викладені у позові.

Представник відповідача, будучи належно повідомленим, в судове засідання не з`явився, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надав.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

16 вересня 2023 року поліцейським СРПП Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшим сержантом поліції Панасовичем Сергієм Дмитровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 593823 стосовно ОСОБА_1 , якою визнано винним останнього у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених, ч. 2 с. 126, ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП, та у відповідності до ст.. 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 126 КУпАП, відповідальність встановлюється за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, однак, відповідно до позовної заяви та письмових доказів доданих до неї, позивач ОСОБА_1 , має посвідчення водія відповідної категорії, серії НОМЕР_2 . Отже враховуючи, що позивач не оспорює того факту, що під час зупинки транспортного засобу у нього не було при собі посвідчення водія, дії позивача слід було кваліфікувати за ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки диспозицією саме частини 1 зазначеної статті встановлюється відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до диспозицій ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП встановлюється відповідальність за: порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами; Інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, суд звертає увагу, що позивач оспорює обставини викладені в постанові серії БАД № 593823, а відповідач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин викладених в оскаржувані постанові.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року (справа №338/1/17), візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Водночас, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Обґрунтовуючи позов, представник позивача посилається на те, що притягнення позивача до відповідальності є неправомірним, а оскаржувана постанова є такою, що підлягає скасуванню, оскільки обставини викладені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності.

Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, 26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

До того ж, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/1/17 від 26.04.2018 року.

Так, оскаржувана постанова, Серія БАД № 593823 від 16.09.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, передбаченої ч. 5 ст. 121, ст. 125, ч. 2 ст. 126 КУпАП не містить жодного посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, в ній відсутні посилання на будь-який доказ, який здійснює фіксацію такого порушення. Пункт 7 постанови ( до постанови додаються ) містить лише посилання на «рапорт», однак такий суду відповідачем, не наданий. А також до суду представником відповідача не надано жодного доказу на підтвердження обставин викладених у оскаржуваній постанові.

Отже, сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень зазначених в оскаржуваній постанові.

До такого висновку дійшов Верховноий Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17.

Аналогічної позиції дотримується і ВС/КАС в постанові № 216/5226/16-а від 18.07.2019 року.

Отже, не надання належного доказу стосовно вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, що стало підставою для складання оскаржуваної постанови, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Тобто, з матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем ПДР України, відповідачем суду всупереч вимогам закону не надано.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в судове засідання не з`явився, будь-яких доказів на підтвердження обставин зазначених в оскаржуваній постанові не надав, як і не надав жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121, ст. 125, ч. 2 ст. 126 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

Так, відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Враховуючи, що звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 4906-7884-1883-7879 від 06.02.2024 року та останній не просив стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору з відповідача на користь позивача, тому суд вважає за можливе залишити судові витрати зі сплати судового збору за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 20, 72, 73, 77, 78, 122, 139, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, ст.7, 9, 247, 251, 252, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов представника позивача - адвоката Губка Владислава Валентиновича поданим в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Постанову про адміністративне правопорушення серії БАД № 593823 від 16.09.2023 року про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень наведених у постанові БАД № 593823 від 16.09.2023 року.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Попова