Справа № 480/10746/23
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шаповал М.М.,
за участю секретаря судового засідання - Іуткіної І.С.,
представника позивача - адвоката Р.Б. Лихачова,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 30.08.2020 по 01.06.2023;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 30.08.2020 по 01.06.2023;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі та не проведення виплати компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 01.06.2023;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 , довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 01.06.2023;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно за період з 30.08.2020 по 01.06.2023;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки з урахування додаткової винагороди;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2020-2023 роки з урахуванням додаткової винагороди;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2023 роки у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, з урахуванням додаткової винагороди;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з грудня 2022 року по травень 2023 року в повному обсязі;
- зобов`язати військову частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з грудня 2022 року по травень 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 30.08.2020 по 01.06.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році";
- зобов`язати військову частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 30.08.2020 по 31.12.2020 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 за статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати військову частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 за статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати військову частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати військову частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 01.06.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Вимоги мотивує тим, що 03.08.2020 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського, сержантського та старшинського складу з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 строком на 3 роки.
28.06.2022 позивач отримав посвідчення інваліда 3 групи, і мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_3 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 156 від 01.06.2023 солдата ОСОБА_1 , колишнього навідника 3 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , звільненого від займаної посади та зарахованого наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 28 травня 2023 № 68-РС в розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати таким, що 01.06.2023 справу та посаду здав і вибув до нового місця служби.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 194 від 02.06.2023 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу з 02.06.2023. Станом на 02.06.2023 вислуга років складає: календарна: 25 років 01 місяць 23 дні, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна: 25 років 01 місяць 23 дні.
Відповідно до Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 277 від 11.08.2023 солдата ОСОБА_1 звільнено наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.08.2023 № 51-РС відповідно до пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я). Вислуга років станом на 11.08.2023 складає: календарна: 25 років 04 місяці 02 дні, пільгова 00 років 01 місяць 28 днів, загальна: 25 років 06 місяців 00 днів.
Як зазначає позивача, станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів із ним розрахунків щодо виплати індексації, компенсації за неотримане речове майно. Грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для розв`язання соціально-побутових питань за 2020-2023 рік з урахуванням додаткової винагороди також виплачені не були. Додаткова винагорода згідно Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за 57 діб лікування в розмірі 100 000 грн на місяць не виплачені, а саме за період з 11.03.2022 по 06.05.2022.
Так, у наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 156 від 01.06.2023 частково визначено розміри та види грошового забезпечення, що підлягають виплаті позивачу у зв`язку із виключенням з військової частини, проте, грошові кошти визначені у наказі виплачено не було.
Крім того, відповідач не провів нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу з 30.08.2020 -01.06.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023. Грошове забезпечення позивача розраховано на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, а не на 01 січня кожного нового поточного календарного року. Також, за період грудень 2022 року по травень 2023 року позивачу не виплачено в повному обсязі грошове забезпечення.
Позивач неодноразово усно та письмово, із рапортом, звертався до відповідача щодо проведення нарахування та виплати вказаних виплат, однак відповідачем відповіді надано не було.
Вважаючи, таку бездіяльність відповідача щодо не проведення вищевказаних виплат протиправною, у зв`язку з чим порушені права та інтереси, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 06.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 11.04.2024 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідача, військової частини НОМЕР_1 , в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. У відзиві наданому до суду проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що єдиний рапорт, з яким позивач звертався до військової частини НОМЕР_1 , надійшов від нього 19.07.2022 та стосувався отримання виплати одноразової грошової допомоги, цей рапорт був спрямований відповідачем за належністю для прийняття рішення до військової частини НОМЕР_2 та предмету позову не стосується.
Як зазначає представник, зі змісту позовних вимог щодо виходить, що протягом всього часу проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 03.08.2022 до дати виключення його зі списків військової частини 01.06.2023, без врахування періодів, коли позивач перебував на лікуванні, у відпустці - він взагалі не отримував котлового забезпечення, тобто був позбавлений будь-якого харчування, при цьому як зазначив представник позивача у судовому засіданні, позивач самостійно добував продукти харчування, при цьому ні до кого з командування військової частини НОМЕР_1 протягом всього часу проходження ним служби, з приводу нібито позбавлення його харчування - усно чи письмово не звертався.
Ці вимоги і твердження позивача представник вважає надуманими та безпідставними таким, що спростовуються наступними доказами: наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2020 № 209 про зарахування солдата ОСОБА_1 до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, довідкою продовольчої служби в/ч НОМЕР_1 .
Відносно вимоги позивача про грошову компенсацію за не отримане речове майно за період проходження військової служби з 30.08.2020 по 01.06.2023, зазначив, що згідно довідки речової служби в/ч НОМЕР_1 № б/н- від 13.12.2023 позивача було забезпечено всім необхідним речовим забезпеченням у відповідності Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців, визначених постановою КМУ від 28 жовтня 2004 р. № 1444.
Щодо вимоги позивача про нарахування та виплату йому додаткової винагороди за 57 діб лікування із розрахунку 100 000 грн на місяць, представник звертає увагу суду, що позивач не вказує конкретно визначений календарний період, за який на його думку потрібно здійснити таку виплату, а згідно наданої позивачем виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 322 виданої 10.03.2022 КНП Шосткинська ЦРЛ вбачається, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні лише з 24.02.2022 по 10.03.2023. Цей період позивачу було оплачено із розрахунку 100 000 грн на місяць, що підтверджується довідкою відповідача від 09.08.2023 № 4787 про розмір грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, яку позивачем додано до позову.
Крім того, як вказано в пункті 8 медичної карти № 322 стаціонарного хворого ОСОБА_1 виданої 10.03.2022 КНП Шосткинська ЦРЛ, яку надав позивач, його було виписано в задовільному стані та рекомендовано амбулаторне лікування, яке він в подальшому проходив, інші надані позивачем медичні документи визначають саме про перебування позивача на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (амбулаторне лікування), а не на стаціонарному лікуванні, що в силу приведених вище імперативних приписів розпорядчих документів, обумовлює неможливість здійснення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди із розрахунку 100 000 грн на місяць за інші, відмінні від стаціонарного періоду лікування, зокрема за вказані в позові 57 діб.
Враховуючи викладене, просить суд позов залишити без задоволення у зв`язку з необґрунтованістю.
Від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 відзиву на позов до суду не надходило.
Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 03.08.2020 ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського, сержантського та старшинського складу з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 строком на 3 роки. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 209 від 03.08.2020 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення (а.с. 16-17, 18).
Відповідно до копії Виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 322 позивач у період з 24.02.2022 по 10.03.2022 перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 19)
Відповідно до копії Довідки про обставини травми, виданої військовою частиною НОМЕР_1 № 53 від 16.05.2022 солдат ОСОБА_1 24.02.2022 одержав бойову травму під час виконання бойового завдання. Діагноз: контузія головного мозку. Відкритий лінійний перелом лівої тім`яної та скроневої кістки з переходом на основу черепа, вогнепальне дотичне поранення лівої скроневої ділянки, ушкодження отримане внаслідок бойових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків. Дисциркуляторна енцелафопатія (а.с. 25).
Відповідно до копії довідки військово-лікарської комісії ВМКЦ "Головний військовий клінічний шпиталь" № 915 від 27.05.2022 позивача визнано обмежено придатним до військової служби. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 26).
Відповідно до копії Довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 302099 позивачу 21.06.2022 встановлено третю групу інвалідності. Травми, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини (а.с. 27).
28.06.2022 позивач отримав посвідчення інваліда 3 групи, і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_3 (а.с. 28).
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 156 від 01.06.2023 солдата ОСОБА_1 , колишнього навідника 3 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , звільненого від займаної посади та зарахованого наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 28 травня 2023 № 68-РС в розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати таким, що 01.06.2023 справу та посаду здав і вибув до нового місця служби (а.с. 29).
Відповідно до копії витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 194 від 02.06.2023 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу з 02.06.2023. Станом на 02.06.2023 вислуга років складає: календарна: 25 років 01 місяць 23 дні, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна: 25 років 01 місяць 23 дні (а.с. 30).
Відповідно до копії Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 277 від 11.08.2023 солдата ОСОБА_1 звільнено наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.08.2023 № 51-РС відповідно до пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я). Вислуга років станом на 11.08.2023 складає: календарна: 25 років 04 місяці 02 дні, пільгова 00 років 01 місяць 28 днів, загальна: 25 років 06 місяців 00 днів (а.с. 31).
Оскільки відповідачем не проведено повного розрахунку при звільненні із позивачем, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 30 серпня 2020 року по 01 червня 2023 року та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за цей період суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч.ч.2-3 ст.9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Відповідно до ст.1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону № 1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Статтею 6 Закону № 1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Абзацом 3 частини 1 статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 1078).
Відповідно до п.1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Згідно з п.4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення).
Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
З огляду на викладене, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі йому довідки про вартість речового майна, що належало до видачі та не проведення виплати компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 01.06.2023, зобов`язати військової частини НОМЕР_1 видати таку довідку та нарахувати, виплатити компенсацію за неотримане речове майно за період з 30.08.2020 по 01.06.2023 суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-XII) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до зазначеної норми, Кабінет Міністрів України постановою № 178 від 16.03.2016 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм такої виплати (далі - Порядок № 178).
Виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу (абзац перший п.2 Порядку № 178). Така грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця (п.3 Порядку № 178).
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4 Порядку №178).
Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспец зв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п.5 Порядку № 178).
Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що військовослужбовці, які звільнилися в запас, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Абзацом третім п. 242 вищезазначеного Положення встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
В свою чергу, з матеріалів адміністративної справи встановлено, що позивачу військовою частиною не було видано довідку про вартість речового майна, що належить до видачі.
Таким чином, позивач, як військовослужбовець, звільнений в запас, на час підписання наказу про звільнення, мав право на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, яку він не отримав в період проходження військової служби.
Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо наявності у позивача права на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі після звільнення зі служби.
Щодо позовних вимог про зобов`язання нарахувати, виплатити компенсацію за неотримане речове майно за період з 30.08.2020 по 01.06.2023, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. (ч. 1 ст. 5 КАС України)
Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.
З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Тобто, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права. Суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє.
У даному випадку права позивача щодо нарахування та виплати компенсації за неотримане речове майно за період з 30.08.2020 по 01.06.2023 станом на дату розгляду справи не порушені, оскільки така довідка відповідачем не складалася, а тому наведені позовні вимоги є передчасними.
Щодо вимоги позивача про виплату грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням додаткової винагороди суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям виплачуються, зокрема, грошова допомога на оздоровлення в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Пунктами 1 та 6 розділу XXIII Порядку № 260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Суд зазначає, що спірним у даній справі є питанням наявності підстав для включення до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова допомога для оздоровлення за 2020-2023 рік сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 та постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Таким чином, додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 та Постановою № 168, виплачувалася позивачу щомісячно з моменту її установлення Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що відповідачем грошова допомога на оздоровлення за 2020-2023 рік з урахуванням додаткової винагороди не нарахована та не виплачена, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022 і 2023 роки у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, з урахуванням додаткової винагороди та зобов`язання нарахувати та виплатити таку допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно з частинами першою - третьою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМ України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Міністерство оборони України наказом Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 № 260 (далі - Наказ № 260) у Розділі ХХІV визначило порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а саме:
військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами;
військовослужбовцям, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань може надаватися у встановленому порядку;
військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули;
військовослужбовцям, які були призвані (прийняті) на військову службу та до призову (прийняття) працювали в бюджетних організаціях, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання за попереднім місцем роботи матеріальної допомоги, встановленої відповідними нормативно-правовими актами України за рік, в якому вони були призвані (прийняті);
військовослужбовцям, які прибули до Збройних Сил України після відрядження до державних органів, установ та організацій або прикомандирування до Верховної Ради України та органів місцевого самоврядування із залишенням на військовій службі, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання цієї допомоги за місцем відрядження (прикомандирування) за рік, в якому вони прибули.
Згідно з п. 7 Розділу ХХІV наказу № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними посадами.
Відповідно до п. 9 Розділу ХХІV наказу № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Відтак, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за заявою військовослужбовця на підставі наказу командира військової частини, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з рапортом про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Таким чином, позивачем здійснені усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Разом з тим, відповідач не надав доказів належного розгляду вказаного рапорту та прийняття відповідного рішення за наслідками його розгляду.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про виплату додаткової винагороди відповідно до постанови № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", яка набула чинності з 24 лютого 2022 року, суд зазначає.
Як встановлено в судовому засіданні, 24.02.2022 під час виконання бойового завдання позивач отримав вогнепальне поранення в голову, після чого був доставлений у Шосткинську центральну районну лікарню. З приїздом в лікарню позивачу була надана медична допомога, а саме промили та зашили рану в області голови, зробили комп`ютерну томографію та поклали в хірургічне відділення на 15 діб ( з 24.02.2022-10.03.2022). По закінченню стаціонарного лікування позивача було виписали з КНП "Шосткинська ЦРЛ" та направлено в місто Глухів для амбулаторного лікування. На стаціонарному лікуванні в КНП "Шосткинська ЦРЛ" позивач перебував з 24.02.2022 по 10.03.2022.
В результаті поранення позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді контузії головного мозку, відкритий лінійний перелом лівої тім`яної та скроневої кістки з переходом на основу черепа, вогнепальне дотичне поранення лівої скроневої ділянки, ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків.
На момент бою позивач перебував в засобах захисту (шолом та бронежилет). У стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував.
Поранення позивача вважається важким, згідно наказу МОЗ № 370 від 04.07.2007. Відкрита проникаюча черепно мозкова травма, перелом черепа.
Вказані факти підтверджуються копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 322 від 10.03.2022 наданою КНП "Шосткинська ЦРЛ" м. Шостка, де позивач проходив лікування отримане в результаті поранення (а.с. 19) та довідкою про обставини травми від 16.05.2022 № 53 (а.с. 25).
Відповідно до свідоцтва про хворобу № 261 підтверджено тяжкість поранення позивача згідно наказу № 370 МОЗ. За 15 діб стаціонарного лікування, а саме за період з 24.02.2022-10.03.2022, позивачу було виплачено п`ятдесят тисяч грн. У подальшому позивач 57 діб лікувався амбулаторно в м. Глухів, так як перевести на лікування до госпіталю не було можливо, оскільки на той час не було комісій ВЛК, а територія була окупована державою-агресором.
Як зазначив представник позивача у судового засідання, до теперішнього часу за період з 11.03.2022 по 06.05.2022перебування на лікуванні кошти позивачу в розмірі 100 тис. грн за кожний місяць безперервного лікування після важкого поранення виплачені не були.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023 строк дії воєнного часу продовжено по сьогоднішній день включно.
На виконання Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, […], виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць ([…]), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Вказаний абзац пункту 1 Постанови № 168 викладено в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793, яка застосовується з 24 лютого 2022 року і діяла на час отримання позивачем поранення.
Абзацами 4, 5 пункту 1 Постанови № 168 додатково установлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, […], перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Вказаний абзац пункт 1 Постанови № 168 викладено в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793, яка застосовується з 24 лютого 2022 року і діяла на час отримання позивачем поранення.
Згідно з абзацом 3 пункту 1 Постанови № 168 виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Крім того, пунктами 2-1, 3 Постанови № 168 передбачено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також […], визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Міністерству фінансів повинно опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.
Відповідно до пункту 17 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З огляду на зазначене, необхідно застосувати рішення Міністра оборони України, доведеного телеграмою від 25 березня 2022 року № 248/1298 (далі Рішення № 248/1298), з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, оскільки вказана телеграма застосовувалась на час отримання позивачем поранення 24 лютого 2022 року. Період дії до 01 червня 2022 року.
Пункт 8 вказаної телеграми передбачає, що у період дії воєнного стану військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмірі 100 000 грн за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військоволікарської комісії.
Одночасно пунктом 12 Рішення № 248/1298 передбачено, що також застосовувати з 24 лютого 2022 року у період дії воєнного стану пункт 3 рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року № 248/1217 в частині включення до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн військовослужбовців, які не брали участь у бойових діях та заходах та отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), або загинули (померли внаслідок поранень), або захоплені в полон або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні.
Отже, за змістом наведених норм підставами для отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн є: 1) воєнний стан, 2) поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини, 3) перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або 4) перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарськоекспертної, медичної) комісії.
Таким чином, суд вважає, що вимога щодо зобов`язання виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за період перебування на лікуванні , а саме за період з 11.03.2022 по 06.05.2022 на підставі постанови № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" підлягає задоволенню.
Щодо перерахунку грошового забезпечення позивача із використанням величини прожиткового мінімуму на відповідний рік, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Додатки 1 та 14 до Постанови № 704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.
Згідно із приміткою 1 Додатку 1 до Постанови № 704, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова № 103) до Постанови № 704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 було викладено у новій редакції, а саме: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14". Проте, зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови № 704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.
Згідно з Постановою № 704, в редакції Постанови № 103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704.
Таким чином, з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка була чинною до зазначених змін. При цьому порядок дій, який повинні вчинити, зокрема, відповідач, у зв`язку із втратою чинності положеннями пункту 6 Постанови № 103 та змін до пункту 4 Постанови № 704, не змінився.
Наведена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у рішенні від 17.12.2019 за результатами розгляду зразкової адміністративної справи № 160/8324/19.
Отже, з 30.01.2020 - з наступного дня з дати набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Разом з цим, слід зазначити, що з 30.01.2020 знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме:
1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;
2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Проте, згідно з п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 по справі № 240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справ № 200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 200/3757/20-а.
Таким чином, суд вважає за можливе вимоги позивача в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 30 серпня 2020 року по 01 червня 2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році з урахуванням раніше виплачених сум задовольнити.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - зодовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 30 серпня 2020 року по 01 червня 2023 року і збов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за цей період.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі довідки про вартість речового майна, належного до видачі та що не було отримане ОСОБА_1 станом на 01 червня 2023 року.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 і 2023 роки з урахуванням додаткової винагороди та зобов`язати нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 і 2023 роки з урахуванням додаткової винагороди.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022 і 2023 роки у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, з урахуванням додаткової винагороди і зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022 і 2023 роки у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, з урахуванням додаткової винагороди.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 11 березня 2022 року по 06 травня 2022 року з розрахунку 100000 грн на місяць у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, часу перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 цю винагороду за вказаний період.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 30 серпня 2020 року по 01 червня 2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році і зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 30 серпня 2020 року по 01 червня 2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 липня 2024 року.

Суддя М.М. Шаповал