Справа № 420/17456/24
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Пекного А.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОТРАНССЕРВІСБУД», про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження,

встановив:

Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області (далі позивач, боржник) звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач, ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса)), в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №75167306: про відкриття виконавчого провадження від 29.05.2024; про стягнення виконавчого збору від 29.05.2024 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 29.05.2024.

Ухвалою суду від 10.06.2024 позов залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Позивач недоліки позову усунув, а також надав клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОТРАНССЕРВІСБУД».

Ухвалою від 24.06.2024 провадження у справі відкрито та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України. Судове засідання призначено на 11:00 год 01.07.2024, відповідача зобов`язано надати до суду у строк до 27.06.2024 в якості доказів засвідчені належним чином копії усіх матеріалів виконавчого провадження №75167306.

Також цією ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» (далі третя особа, стягувач).

28.06.2024 до суду надійшов відзив відповідача та витребовані докази.

Третьою особою 28.06.2024 подані письмові пояснення.

В судове засідання учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду згідно з правилами, установленими статтею 268 КАС України, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно із частиною 3 статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Ураховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути цю справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2024, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2024 у справі №420/27954/23 задоволено позов ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» та зобов`язано Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області відновити проїзд до об`єкту нерухомого майна Спецавтоцентру (смт. Таїрове, вул. Пивоварна, 110), належного на праві приватної власності товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОТРАНССЕРВІСБУД», шляхом вжиття заходів щодо демонтажу встановленого шлагбауму зі сторони залізничної колії, що розташована паралельно до вулиці Приморської, смт. Таїрове, Одеський район, Одеська область.

Одеським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист №420/27954/23 від 13.05.2024 в частині зобов`язання Таїровської селищної ради відновити проїзд до об`єкту нерухомого майна Спецавтоцентру (смт. Таїрове, вул. Пивоварна, 110), належного на праві приватної власності товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОТРАНССЕРВІСБУД», шляхом вжиття заходів щодо демонтажу встановленого шлагбауму зі сторони залізничної колії, що розташована паралельно до вулиці Приморської, смт. Таїрове, Одеський район, Одеська область.

20.05.2024 боржником складено акт про те, що 20.05.2024 Управлінням житлово-комунального господарства та інфраструктури Таїровської селищної ради було виконано відновлення проїзду до об`єкту нерухомого майна Спецавтоцентру, шляхом демонтажу шлагбауму, який розташований зі сторони залізничної колії, що розташована паралельно до вулиці Приморської, смт. Таїрове, Одеський район, Одеська область на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 144 грудня 2023 року у справі №420/27954/23.

Цей акт разом із листом від 29.05.2024 №1116/02-07 про добровільне виконання рішення селищна рада надіслала стягувачу.

29.05.2024 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява представника стягувача від 22.05.2024 про примусове виконання рішення разом із виконавчим листом від 13.05.2024 №420/27954/23.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 29.05.2024 ВП №75167306 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №420/27954/23, виданого 13.05.2024 Одеським окружним адміністративним судом.

Також цією постановою зазначено про обов`язок боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 32000 грн.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 29.05.2024 ВП №75167306 стягнуто з боржника мінімальні витрати виконавчого провадження в загальній сумі 269,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 29.05.2024 ВП №75167306 на підставі частин 3, 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 32000 грн.

Позивач уважає ці постанови протиправними, оскільки на момент звернення представника стягувача до ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) рішення суду вже було фактично виконано, протиправність бездіяльності селищної ради щодо невчинення дій у межах компетенції по демонтажу шлагбауму вже була відсутня і не порушувала прав та інтересів стягувача. Тому позивач висновує, що відповідачем безпідставно не враховано, що вимоги виконавчого документа фактично виконані у повному обсязі і це підтверджується листом Таїровської селищної ради за вих.№1116/02-07 від 29.05.2024 та актом демонтажу від 20.05.2024 з фотофіксацією.

Відповідач у відзиві просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що до ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) від представника стягувача надійшов виданий Одеським окружним адміністративним судом виконавчий лист №420/27954/23 від 13.05.2024. У зв`язку з тим, що виконавчий лист було оформлено відповідно до вимог, які висуваються до виконавчих документів і строк пред`явлення його до виконання не сплив, державним виконавцем правомірно у відповідності із вимогами Закону України «Про виконавче провадження» було відкрито виконавче провадження. Також згідно з приписами зазначеного Закону та Інструкції з організації примусового виконання рішень одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виконавцем були винесені постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Третя особа в поясненнях заперечує доводи позивача щодо передчасного звернення виконавчого листа до примусового виконання, посилаючись на те, що після набрання рішенням суду законної сили на електронну адресу Таїровської селищної ради представником стягувача 01.05.2024 було направлено звернення щодо добровільного виконання рішення. Оскільки протягом тривалого часу від селищної ради не надходило відповіді, то 22.05.2024 виконавчий лист було надіслано до ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса), однак тільки 29.05.2024 до третьої особи надійшов лист боржника №11167/02-07 з повідомленням про виконання рішення суду. У той же час, 03.06.2024 директором ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» під час особистого огляду території виявлено, фактично проїзд до Спецавтоцентру відновлено не було, замість старого шлагбауму встановили новий, а отже рішення суду не виконано. Тому третя особа вважає оскаржені позивачем постанови державного виконавця правомірними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

При вирішенні цього спору суд враховує наступні приписи законодавства у взаємозв`язку з обставинами справи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) установлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII).

Вимоги до виконавчого документу визначені статтею 4 Закону №1404-VIII.

Підстави та строки повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби визначені у частині 4 статті 4 Закону №1404-VІІІ, відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №1404-VІІІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем приймаються до виконання виконавчі документи, які набрали законної сили, відповідають вимогам, передбаченим статтею 4 вказаного Закону та по яким не пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно із частинами 1, 2 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Особливості виконання рішень немайнового характеру, тобто рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначені Розділом VIII Закону №1404-VIII.

Зокрема, частинами 1, 2, 3 статті 63 Закону №1404-VIII установлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частинами 5, 6 статті 26 Закону №1404-VIII унормовано, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII визначені випадки, коли виконавчий збір не стягується, до яких спірний випадок не відноситься.

Крім того, частиною 9 статті 27 Закону № 1404-VIII установлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 42 Закону № 1404-VIII визначено, що кошти виконавчого провадження, зокрема, складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону та стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно з частинами 2, 3 статті 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Пунктами 1, 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) установлено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження. Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Крім того, згідно із пунктами 1 та 10 розділу IX згаданої Інструкції, виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону. У разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

За змістом пункту 13 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення.

Якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу ІІІ та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.

У свою чергу, пункт 8 розділу ІІІ та пункт 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначають, що постанови стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після їх винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Аналізуючи вищенаведені правові норми слід дійти висновку, що виконавчий документ з переліку, зазначеного у статті 3 Закону №1404-VIII, є підставою для початку примусового виконання рішення.

Обов`язком виконавця є вжиття заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

За умови відсутності підстав для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, у державного виконавця виникає безальтернативний обов`язок винести постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій він зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів, а також зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону №1404-VIII (у випадку примусового виконання рішення немайнового характеру).

Стягнення з боржника виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з відкриттям виконавчого провадження також є обов`язком державного виконавця та пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору, а також визначити розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Як видно з матеріалів справи, 29.05.2024 до відповідача надійшли подані представником стягувача заява про примусове виконання рішення та виконавчий лист від 13.05.2024 №420/27954/23, виданий Одеським окружним адміністративним судом.

Зазначений виконавчий лист є чинним і не визнаний таким, що не підлягає виконанню, крім того, його видано на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Виконавчий лист оформлений відповідно до установлених статтею 4 Закону №1404-VIII вимог до виконавчого документу та звернутий до примусового виконання в межах строку пред`явлення до виконання, визначеного статтею 12 цього ж Закону.

За таких обставин обов`язком державного виконавця було винести постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки інакшого варіанту його правомірної поведінки не існує.

Тому постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.05.2024 є правомірною і скасуванню не підлягає.

Оскільки стягнення з боржника виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, то з огляду на правомірність постанови від 29.05.2024 про відкриття виконавчого провадження є відповідно правомірними також і постанови від 29.05.2024 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Доводи позивача про передчасність звернення стягувача до органу виконавчої служби та про неврахування виконавцем обставин фактичного виконання вимог виконавчого документу до відкриття виконавчого провадження не заслуговують на увагу, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» не надає виконавцю повноважень до початку примусового виконання рішення з`ясовувати обставини фактичного виконання вимог виконавчого документу, адже право і компетенція проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, виникають у виконавця виключно під час здійснення ним виконавчого провадження (ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII).

Таким чином, під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження виконавець не в праві досліджувати, а відтак і враховувати обставини, чи виконано вже рішення боржником.

Фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом також не передбачено Законом №1404-VIII і в якості підстави для повернення виконавчого документу без виконання, натомість може бути підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, а також увільняє боржника від обов`язку сплачувати виконавчий збір.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами частини 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідач наданими доказами достатнім чином спростував доводи позивача та довів правомірність оскаржених рішень, тому за таких обставин в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється згідно з приписами статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-77, 139, 242-246, 259-262, 271, 287 КАС України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОТРАНССЕРВІСБУД», про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний