Справа № 200/18670/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року справа №200/18670/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі № 200/18670/21 (суддя в І інстанції Бєломєстнова О.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

УСТАНОВИВ:

20.12.2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми Ф:

- Головного управління ДПС у м. Києві № 46215-1305 від 12.05.2017 року про визначення сум податкового зобов`язання за платежем Орендна плата з фізичних осіб. 18010900 за 2017 рік на суму 206013,16 грн. ОСОБА_1 ;

- Головного управління ДПС у м. Києві № 76908-1305-2655 від 27.04.2018 року про визначення сум податкового зобов`язання за платежем Орендна плата з фізичних осіб. 18010900 за 2018 рік на суму 206013,16 грн. ОСОБА_1 ;

- Головного управління ДПС у м. Києві № -2615 від 26.04.2019 року про визначення сум податкового зобов`язання за платежем Орендна плата з фізичних осіб. 18010900 за 2019 рік на суму 309019,74 грн. ОСОБА_1 ;

- Головного управління ДПС у м. Києві № -2615 від 25.06.2020 року про визначення сум податкового зобов`язання за платежем Орендна плата з фізичних осіб. 18010900 за 2020 рік на суму 309019,74 грн. ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на безпідставність податкових повідомлень-рішень про визначення зобов`язань з орендної плати за землю, яку обґрунтовує відсутністю чинних у 2017-2020 роках договорів оренди земельних ділянок. Про спірні податкові повідомлення-рішення позивач дізнався після ознайомлення з матеріалами справ про стягнення з нього податкового боргу, що виник на їх підставі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року у справі № 200/18670/21позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення форми Ф Головного управління ДПС у м. Києві: № 46215-1305 від 12.05.2017 року про визначення сум податкового зобов`язання за платежем Орендна плата з фізичних осіб. 18010900 за 2017 рік на суму 206013,16 грн. ОСОБА_1 ; № 76908-1305-2655 від 27.04.2018 року про визначення сум податкового зобов`язання за платежем Орендна плата з фізичних осіб. 18010900 за 2018 рік на суму 206013,16 грн. ОСОБА_1 ; № -2615 від 26.04.2019 року про визначення сум податкового зобов`язання за платежем Орендна плата з фізичних осіб. 18010900 за 2019 рік на суму 309019,74 грн. ОСОБА_1 ; № -2615 від 25.06.2020 року про визначення сум податкового зобов`язання за платежем Орендна плата з фізичних осіб. 18010900 за 2020 рік на суму 309019,74 грн. ОСОБА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування наведені доводи, аналогічні тим, якими була мотивовано відзив на позовну заяву.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України.

Відповідач - Головне управління ДПС у м.Києві є суб`єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах здійснює владні управлінські функції, передбачені п. 288.7 ст. 288, п. 286.5 ст. 286 ПК України.

Відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення форми ф про визначення сум податкових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб: за 2017 рік - від 12.05.2017 №46215-1305 на суму 206 013,16 грн (а.с. 9); за 2018 рік - від 27.04.2018 №76908-1305-2655 на суму 206 013,16 грн (а.с. 11); 2019 рік - від 26.04.2019 №-2615 на суму 309 019,74 грн (а.с. 14); 2020 рік - від 25 червня 2020 року №-2615 на суму 309 019,74 грн.

Стягнення з позивача податкового боргу, нарахованого відповідачем на підставі вказаних податкових повідомлень - рішень, було предметом спорів, що розглядалися судами у справах №200/301/21-а та №200/10514/21. Остаточними судовими рішеннями у стягненні боргу було відмовлено у зв`язку з недотриманням передбаченої ПК України процедури.

Так, у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 20.05.2022 по справі №200/10514/21 зазначено, що податкове повідомлення-рішення від 25 червня 2020 року №-2615 ОСОБА_1 (податкова адреса: АДРЕСА_1 ) направлялося за адресою: АДРЕСА_2 та було повернено за закінченням встановленого строку зберігання. З огляду на те, що податкова адреса та адреса місця проживання відповідача знаходиться у місті Донецьк, що підтверджено як даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, так і даними податкового органу, направлення податкового повідомлення-рішення за адресою у місті Київ не може бути розцінено судом як дотримання податковим органом порядку, визначеного п. 58.3 ст. 58 ПК України та ст. 42 цього Кодексу.

У постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року по справі №200/301/21-а також зазначено, що сформована та направлена на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку податкова вимога форми Ф від 07.12.2016 №24723-17 була повернута відділенням зв`язку з відміткою за закінченням терміну зберігання. За таких обставин докази на підтвердження надіслання (вручення) платнику податкової вимоги не визнані належними, а тому у стягненні боргу відмовлено з причин недодержання п. 95.2 ст. 95 ПК України.

Матеріали справи, що розглядається, містять копії конвертів, у яких позивачеві надсилалися податкові повідомлення-рішення та довідки про невручення їх адресатові. Визначення часу ознайомлення позивача з податковими повідомленнями-рішеннями здійснюється судом з урахуванням положень ст. 78 КАС України щодо преюдиційно встановлених фактів.

При вирішенні питання додержання строків звернення до суду з даним позовом судом враховується, що відповідно до ч.2 ст. 122 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зважаючи на відсутність доказів отримання позивачем спірних податкових повідомлень-рішень поштою, суд виходить з того, що позивач дізнався про них після ознайомлення з матеріалами справи №200/301/21-а за заявою від 15.10.2021 та ознайомлення з додатками до позовної заяви від 18.08.2021 по справі справі №200/10514/21.

З адміністративним позовом про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 12.05.2017 №46215-1305, від 27.04.2018 №76908-1305-2655, від 26.04.2019 №-2615, від 25 червня 2020 року №-2615 позивач звернувся 20.12.2021 року, тому ним не пропущений строк звернення до суду.

По суті спору судом встановлено, що 12.07.2010 між ОСОБА_1 та Київською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 8 000 000 000:82:277:0023 розміром 0,0348 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Нормативна грошова оцінка ділянки складає 2626686,01 грн. Річна орендна плата за договором становить 6% від вказаної суми.

Відповідно до п. 3.1 договору він укладений на 1 рік.

Пунктом 11.3 вказаного договору передбачено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно з п. 11.7 договору після закінчення строку договору, на який його було укладено, орендар має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію. У разі поновлення дії договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

У зв`язку з укладенням цього договору позивача було взято на облік як платника податку на майно в частині орендної плати за земельну ділянку. При цьому відповідач зауважує, що на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості (будинок площею 139 кв.м.), від надання в оренду якого позивач впродовж 2017-2020 років одержував та декларував дохід як суб`єкт підприємницької діяльності. Матеріали справи містять копії укладених позивачем: договору купівлі-продажу нежитлового будинку; договору оренди нежитлового приміщення; податкових декларації платника єдиного податку за 2017-2020 роки.

З урахуванням цього, на підставі положень п. 288.7 ст. 288, п. 286.5 ст. 286 ПК України відповідач формував та надсилав позивачеві податкові повідомлення-рішення про податкові зобов`язання з орендної плати за 2017 рік у сумі 206 013,16 грн, за 2018 рік у сумі 206 013,16 грн за 2019 рік у сумі 309 019,74 грн за 2020 рік у сумі 309 019,74 грн.

Розмір цих податкових зобов`язань відповідач обраховував самостійно на підставі нормативної грошової оцінки земельної ділянки, коефіцієнтів індексації грошової оцінки, доведених листами Держземагентства, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

У позовній заяві позивач стверджує, що ним не укладався договір оренди земельної ділянки, на підставі якого могли виникнути зобов`язання з орендної плати за землю у 2017-2020 роках.

Надаючи правову оцінку обставинам, на які посилаються сторони в обгрунтування позовних вимог та заперечень на них, колегія суддів зазначає з наступне.

Плата за землю у відповідності до п.п. 265.1.3. п. 265.1 ст. 265 ПК України належить до податку на майно, справляння якого регулюється ст. 288 ПК України. Згідно з п.п. 288.1 цієї статті підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.4 ст. 288 ПК України).

З цього слідує, що обов`язок зі сплати орендної плати за землю безпосередньо залежить від чинності договору оренди, у якому і має визначатися розмір такої плати.

Статтею 31 Закону України Про оренду землі (у редакції, що була чинною на час укладення договору оренди земельної ділянки позивачем у 2010 році) передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 33 цього Закону після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Такі саме умови чинності договору у часі передбачені п. 11.3, 11.7 договору оренди від 12.07.2010 між ОСОБА_1 та Київською міською радою.

Зважаючи на строк дії цього договору оренди (1 рік), для правильного вирішення даної справи встановленню підлягає продовження його дії у 2017-2020 роках. Суд має з`ясувати, чи скористався позивач переважним правом на поновлення договору, внаслідок реалізації якого могли укладатися додаткові угоди про продовження строку дії договору.

Правова позиція щодо необхідності встановлення обставин чинності договору оренди та наявності відповідної угоди про його продовження для з`ясування підстав нарахування орендної плати податковим органом викладена у постановах Верховного Суду від 18 червня 2024 року по справа №804/3763/16, від 19 січня 2023 року по справі №803/806/17, від 10 вересня 2020 року по справі № 804/1749/17.

З позовної заяви вбачається, що позивач заперечує наявність чинних договорів оренди земельних ділянок, на підставі яких у нього могли виникнути зобов`язання з орендної плати. Відтак позивач заперечує і наявність додаткових угод про продовження дії зазначеного вище договору оренди.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 2, 4 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Ухвалою від 18.01.2022 року суд першої інстанції зобов`язав відповідача в строк до 28.02.2022 року надати додаткові докази, у тому числі письмові пояснення щодо підстав визначення податкових зобов`язань за спірними податковими повідомленнями-рішеннями та їх розрахунок.

Як вбачається письмових пояснень відповідача, які містяться у відзиві на позовну заяву, у якості підстав для нарахування податкових зобов`язань він використовував тільки договір оренди від 12.07.2010 №529, без посилання на додаткові угоди про його продовження.

Розмір орендної плати за періоди часу після припинення строку дії договору відповідач розрахував самостійно, без посилання на додаткові угоди про визначення розміру орендної плати сторонами договору у подальшому.

Суд вважає, що за відсутності чинного договору оренди земельної ділянки податковий орган не мав підстав для нарахування відповідних податкових зобов`язань, оскільки таке суперечить п. 288.1 та п.288.4 ст. 288 ПК України.

Реалізація переважного права на укладення договору на новий строк або продовження строку дії договору у інший спосіб у будь-якому разі передбачає внесення змін до договору у частині строку його дії, а також (за необхідності) у частині зміни розміру орендної плати у наступні періоди.

При чому у відповідності до ч.1 ст. 654 ЦК України зміна договору має вчинятися в такій самій формі, що й договір.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження чинності у 2017-2020 рока договору оренди з позивачем від 12.07.2010 №529, а тому правові підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відсутні.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на поновлення договору без вчинення сторонами після закінчення строку його дії додаткових дій або без письмового правочину про таке поновлення в силу положень ч.2 ст. 126-1 ЗК України.

Положення кодексу, на які посилається відповідач, були впроваджені Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству від 5 грудня 2019 року №340-IX, які у відповідності до розділу ІІ цього Закону набрали чинності через шість місяців з дня його опублікування - 15.07.2020.

Його застосування до договірних правовідносин, які виникли у 2010 році, не відповідає ст. 58 Конституції України. Більш того, спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті до набрання чинності ст. 126-1 ЗК України, а тому відповідач не мав можливості користуватися нею при їх прийнятті.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на здійснення позивачем підприємницької діяльності з використанням земельної ділянки, за яку ним нарахована орендна плата (надання в оренду розташованого на ній будинку) враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним.

За визначенням, що міститься у п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За результатами вирішення даної справи судом не встановлена наявність підстав для нарахування орендної плати за земельну ділянку (договору оренди земельної ділянки). В той самий час суд не може надавати правову оцінку необхідності сплати у даному випадку податку на землю, оскільки це не належить до предмету спору, що розглядається.

Враховуючи вищевикладене. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі № 200/18670/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі № 200/18670/21- залишити без змін.

Повне судове рішення 27 червня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко