Справа № 600/444/24-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 р. м. Чернівці Справа №600/444/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Радамовський Микола Миколайович до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до військової частини НОМЕР_1 (відповідач-1), військової частини НОМЕР_2 (відповідач - 2) з такими позовними вимогами:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови задовольнити рапорт про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 направити рапорт на звільнення з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 у зв`язку з самостійним вихованням неповнолітньої дитини до 18 років до військової частини НОМЕР_1 ;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з самостійним вихованням неповнолітньої дитини до 18 років.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що позивач призваний на військову службу під час загальної мобілізації, яка оголошена на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022, де проходить службу до теперішнього часу. Посилаючись на те, що позивач є батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого виховує самостійно, що підтверджується рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.09.2023, вказував, що позивачем подано рапорт про звільнення із служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу, однак відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні рапорту.

Крім цього зазначав, що право позивача на звільнення у зв`язку із здійсненням виховання неповнолітньої дитини до 18 років кореспондується із обов`язком військової частини НОМЕР_2 розглянути у встановленому порядку рапорт позивача та направити його військовій частині НОМЕР_1 , яка в свою чергу зобов`язана звільнити останнього з військової служби за вказаною підставою за наявності документів, які підтверджують це право.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.02.2024 клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено. Поновлено строк звернення до адміністративного суду. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач-1, військова частина НОМЕР_1 , не погоджуючись із позовними вимогами позивача, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у їх задоволенні. Зазначав, що відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з військової служби звільняються військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Представник відповідача вказував на те, що зазначена підстава для звільнення батька дітей застосовується, якщо мати дітей померла, визнана судом безвісно відсутньою, оголошена судом померлою, або судовим рішенням позбавлена батьківських прав. В інших випадках мати зобов`язана приймати участь у вихованні та утриманні дітей.

Таким чином, представник відповідача наголошував на тому, що для того щоб військовослужбовець підлягав звільненню за вказаною позивачем підставою, потрібно встановити одночасну наявність сукупності таких умов: фактично дитина проживає з відповідним військовослужбовцем або інший з батьків або відсутній, або не має права на виховання, або не може швидко "підмінити" військовослужбовця у фактичному вихованні дитини.

Щодо вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_2 направити рапорт на звільнення з військової служби ОСОБА_1 , до військової частини НОМЕР_1 , зазначав, що рапорт позивача з додатками на звільнення зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 , документи для погодження звільнення були надані в юридичну службу військової частини НОМЕР_1 , яка не погодила звільнення, про що був складений правовий висновок помічника командира бригади з правової роботи. Вказував, що командир військової частини НОМЕР_1 без погодження звільнення юридичною службою не міг винести відповідний наказ.

Вважає, що факт протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_2 про направлення рапорту позивача на розгляд військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту відсутній.

Відповідач - 2 військова частина НОМЕР_2 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.03.2022 №128, солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2022 №127 на посаду водія 3 Стрілецького відділення 3 Стрілецького взводу 1 Стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 26.03.2022 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення та прийняв посаду й приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк - "солдат" (а.с. 29).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 21.02.2019, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9).

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.09.2023 у справі №722/1491/23 частково задоволено спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлено факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У частині задоволення спільної заяви про розірвання шлюбу в порядку ст. 109 СК України - відмовлено.

Зазначеним рішенням, серед іншого, встановлено наступне:

"…Так, судом встановлено, що 05.06.2018 між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Вашковецької сільською радою Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №16. Під час шлюбу у заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилась дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У лютому 2022 ОСОБА_3 виїхала за кордон на роботу, періодично повертаючись додому у відпустку. З того часу і по теперішній час вона не бере участі у вихованні дитини, матеріально не забезпечує та спільно з дитиною не проживає. ОСОБА_3 зустріла іншого чоловіка, з яким хоче створити сім`ю, а тому хоче розірвати шлюб.

Окрім цього судом встановлено, що малолітня дитина з лютого 2022 року повністю перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька - ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 приділяє достатньо часу для розвитку дитини, сприяючи його інтелектуальному та духовному зростанню: слідкує за навчанням, допомагає та перевіряє домашнє завдання, додатково займається з сином, що безперечно сприяє покращенню його успішності у навчанні та подальшому розвитку.

Відповідно до довідки, за підписом директора садочку ЗДО "Веселі каруселі" с. Вашківці ОСОБА_5 №30 від 26.07.2023, ОСОБА_1 , як батько дитини підтримує контакт з вихователями садочку, цікавиться життям та успіхами дитини в садочку, систематично спілкується з вихователями, постійно відвідує батьківські збори.

Вказані обставини також підтверджуються письмовими поясненнями вихователя середньої групи "Сонечко" ЗДО "Веселі каруселі" с. Вашківці Дністровського району Чернівецької області ОСОБА_6 від 25.07.2023, довідкою, виданою педіатром Романковецької АЗПСМ ОСОБА_7 за №102 від 28.07.2023, актом обстеження матеріально-побутових умов за №722 від 25.07.2023, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 14.09.2023….." (а.с. 10-12).

23.10.2023 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом за вх. №909 про звільнення його з військової частини на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з самостійним вихованням неповнолітньої дитини. До вказаного рапорту позивачем додано копії паспорта, кода, свідоцтво про народження ОСОБА_2 , рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.09.2023 у справі №722/1491/23, відповідно до якого встановлено факт самостійного виховання та утримання позивачем свого сина, ОСОБА_2 .

Як вбачається із доданого до матеріалів справи листа командира військової частини НОМЕР_1 , адресованого командиру військової частини НОМЕР_2 (переданий засобами СЕДО), подання та відповідні документи на звільнення з військової служби у Збройних Силах України стосовно солдата ОСОБА_1 від 03.11.2023 вих.№1508/550 (вх.№7523 від 13.11.2023) не реалізовано у зв`язку із тим, що службові матеріали не погоджено помічником командира з правової роботи - начальником юридичної служби військової частини НОМЕР_1 (а.с. 13).

Разом із цим судом встановлено, що 29.11.2023 представник позивача звертався до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_11 з адвокатським запитом з вимогою надати наступні документи: правовий висновок щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 , поданого ним до військової частини НОМЕР_2 за вх. №909 від 23.10.2023, яким відмовлено ОСОБА_1 у його звільненні через такі сімейні обставини, як самостійне виховання ним дитини до 18 років, а саме - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на підставі рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.09.2023; письмове повідомлення за підписом командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_12 від 14.11.2023 за №1504/3495 командира військової частини НОМЕР_2 про відмову ОСОБА_1 в реалізації його права на звільнення у зв`язку з тим, що службові матеріали на звільнення не погоджені помічником командира військової частини з правової роботи - начальником юридичної служби військової частини НОМЕР_1 (а.с.17), однак, відповіді на вказаний адвокатський запит військовою частиною НОМЕР_1 надано не було, так як і не надано зазначених у запиті документів до суду.

Не погоджуючись з відмовою у звільненні з військової служби згідно поданого рапорту, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, у відповідності до норм матеріального права, які їх регулюють, з урахуванням фактичних обставин справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.

Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст. 2 Закону №2232-XII передбачено, зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Судом встановлено, що 26.03.2022 позивач призваний на військову службу під час загальної мобілізації.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.03.2022 №128, солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2022 №127 на посаду водія 3 Стрілецького відділення 3 Стрілецького взводу 1 Стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 26.03.2022 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення та прийняв посаду й приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк - "солдат".

Водночас, як видно з матеріалів справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу", а саме за сімейними обставинами: у зв`язку з самостійним вихованням неповнолітньої дитини".

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідачем відмовлено позивачу у задоволенні поданого ним рапорту.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву, представник військової частини НОМЕР_1 посилався на те, що така підстава для звільнення позивача з військової служби, як самостійне виховання дитини віком до 18 років, застосовується, якщо мати дітей померла, визнана судом безвісно відсутньою, оголошена судом померлою, або судовим рішенням позбавлена батьківських прав. В інших випадках мати зобов`язана приймати участь у вихованні та утриманні дітей.

Тому, представник відповідача наголошував на тому, що для того щоб військовослужбовець підлягав звільненню за зазначеною позивачем підставою, потрібно встановити одночасну наявність сукупності таких умов: фактично дитина проживає з відповідним військовослужбовцем або інший з батьків або відсутній, або не має права на виховання, або не може швидко "підмінити" військовослужбовця у фактичному вихованні дитини.

Так, оцінюючи правові норми, які регулюють правові підстави для звільнення із військової служби, аналізуючи додані до матеріалів справи матеріали, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Тобто, звільнення з військової служби під час воєнного стану можливе за умови самостійного виховання військовослужбовцем дитини (дітей) віком до 18 років.

Таким чином, предметом доказування в цій справі є доведеність факту самостійного виховання позивачем, який проходить військову службу під час дії воєнного стану, дитини віком до 18 років.

Як встановлено судом, рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.09.2023 у справі №722/1491/23 спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено частково. Встановлено факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У частині задоволення спільної заяви про розірвання шлюбу в порядку ст. 109 СК України - відмовлено.

Суд звертає увагу на те, що ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 №2402-ІІІ (далі - Закон №2402-ІІІ) встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 15 Закону №2402-ІІІ дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як зазначалось вище, рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.09.2023 у справі №722/1491/23 відмовлено у задоволенні спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про розірвання шлюбу в порядку ст. 109 СК України.

Тобто, на даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, відомостей про розірвання шлюбу до матеріалів справи не надано.

При цьому суд зазначає, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, як у даному випадку - із батьком, не впливає на обсяг прав та обов`язків обох батьків щодо виховання дітей, не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дітей.

Враховуючи наведене, вказані обставини не можуть розглядатися як доказ самостійного виховання батьком дитини та, відповідно, бути підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії воєнного стану на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІІ.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано до суду будь-яких фактичних даних, стосовно того, що мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків або позбавлена батьківських прав, що б свідчило про самостійне виховання та утримання позивачем його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відтак суд вважає безпідставними посилання позивача на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.09.2023 у справі №722/1491/23, позаяк вказаним рішенням суду ОСОБА_3 не позбавлена батьківських прав.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що позивач з 26.03.2022 зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 й приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк - "солдат".

Тобто, позивач з 26.03.2022 призваний на військову службу під час загальної мобілізації, яка оголошена на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022, де проходив службу станом на дату звернення до суду з даним позовом (31.01.2024), а також станом на дату винесення Сокирянським районним судом Чернівецької області рішення від 14.09.2023 у справі №722/1491/23.

При цьому, як встановлено у рішенні Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.09.2023 у справі №722/1491/23 малолітня дитина з лютого 2022 року повністю перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька - ОСОБА_1 .

Згідно вказаного судового рішення, вказані обставини підтверджуються довідкою директора садочку ЗДО "Веселі каруселі" с. Вашківці ОСОБА_5 №30 від 26.07.2023, згідно якої, ОСОБА_1 , як батько дитини підтримує контакт з вихователями садочку, цікавиться життям та успіхами дитини в садочку, систематично спілкується з вихователями, постійно відвідує батьківські збори, а також письмовими поясненнями вихователя середньої групи "Сонечко" ЗДО "Веселі каруселі" с. Вашківці Дністровського району Чернівецької області ОСОБА_6 від 25.07.2023, довідкою, виданою педіатром Романковецької АЗПСМ ОСОБА_7 за №102 від 28.07.2023, актом обстеження матеріально-побутових умов за №722 від 25.07.2023, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 14.09.2023.

Однак, суд зазначає, що обставини, встановлені у рішенні Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.09.2023 у справі №722/1491/23, зокрема те, що малолітня дитина з лютого 2022 року повністю перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька - ОСОБА_1 та обставини щодо приділення позивачем часу для розвитку його дитини, сприяння його інтелектуальному та духовному зростанню, слідкування за навчанням, допомога та перевірка домашнього завдання, додаткове заняття з сином, що безперечно сприяє покращенню його успішності у навчанні та подальшому розвитку, а також постійне відвідування батьківських зборів, не узгоджується із обставинами встановленими у даній справі, оскільки як свідчать матеріали справи, позивач з 26.02.2022 призваний на військову службу під час загальної мобілізації, яка оголошена на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022, де проходить службу до теперішнього часу.

Також суд звертає увагу на те, що у законодавстві відсутня дефініція "самостійне виховання дітей одним з батьків".

Разом з тим, Порядок надання відпустки при народженні дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2021 №693, містить визначення термінів "одинока мати" та "одинокий батько".

Так, одинока мати - мати, у актовому записі про народження дитини якої відомості про чоловіка як батька дитини внесені в установленому порядку за її вказівкою; мати дитини, батько якої помер, відповідно до рішення суду позбавлений батьківських прав, визнаний безвісно відсутнім або оголошений померлим, якщо ця дитина не була усиновлена іншим чоловіком.

Одинокий батько - батько дитини, матір якої померла, відповідно до рішення суду позбавлена батьківських прав, визнана безвісно відсутньою або оголошена померлою, якщо ця дитина не була усиновлена іншою жінкою.

Виходячи з цього визначення, оскільки матір дитини не позбавлена батьківських прав, не визнана безвісно відсутньою, не оголошена померлою, відсутні підстави стверджувати про те, що позивач є одиноким батьком або самостійно виховує неповнолітню дитину.

З огляду на викладене, суд зазначає, що проживання батьків окремо, розірвання шлюбу, (у даному випадку позивач перебуває у шлюбі), визначення місця проживання дітей з одним із батьків не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дітей, а також не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дітей, тому проживання батьків окремо, визначення місця проживання дітей з батьком, не можуть розцінюватися як самостійне виховання батьком дитини та бути підставою для звільнення особи з військової служби відповідно до "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Таким чином, надані позивачем до матеріалів справи документи жодним чином не підтверджують факт самостійного виховання позивачем малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щоб могло бути підставою для звільнення позивача з військової служби на підставі положень пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Поряд з цим, суд також враховує те, що згідно рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.09.2023 у справі №722/1491/23 встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини позивачу, ОСОБА_1 , як батьку необхідне для набуття статусу "одинокий батько", що згідно норм Податкового Кодексу України дасть йому підстави для отримання допомоги на утримання дитини в розмірі 150% від соціальної пільги, змінити місце проживання дитини та, мати можливість виїжджати разом з дитиною за кордон без документального оформлення згоди матері, ОСОБА_3 , мати право на додаткову відпустку.

Отже необхідність встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини позивачем було обумовлене іншими мотивами, ніж ті в яких позивачем використано рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.09.2023 у справі №722/1491/23, і при прийнятті вказаного рішення не розглядалось питання підстав та необхідності встановленні такого факту у відносинах проходження публічної служби згідно Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу".

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні правові підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу", а саме за сімейними обставинами: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

На переконання суду, відмовляючи позивачу у задоволенні його рапорту про звільнення, військова частина НОМЕР_1 діяла у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови задовольнити рапорт про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу.

За вказаних обставин, відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 направити рапорт на звільнення з військової служби ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , а також про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з самостійним вихованням неповнолітньої дитини до 18 років.

Відповідно до ст. 55 Конституції кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи по суті відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність своїх дій щодо відмови у задоволенні поданого позивачем рапорт на звільнення з військової служби підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу".

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення відповідачем судових витрат, розподіл судових витрат судом не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Радамовський Микола Миколайович до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Представник позивача - адвокат Радамовський Микола Миколайович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000419 від 23.08.2019, видане Радою адвокатів Чернівецької області на підставі рішення №7/39 від 26.07.2019).

Відповідач-1 - військова частина НОМЕР_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Відповідач-2 - військова частина НОМЕР_2 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя В.О. Григораш