Справа № 200/3829/24
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року Справа№200/3829/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), через свого представника звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ у Київській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ в Донецькій області) в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області від 03 травня 2024 року №04 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 12 січня 1984 року по 26 вересня 1988 року, з 19 вересня 1988 року по 01 липня 1991 року, з 01 липня 1991 року по 31 грудня 1991 року, з 01 січня 1992 року по 04 лютого 1994 року, з 10 листопада 1994 року по 01 березня 1995 року, з 02 березня 1995 року по 07 березня 1998 року;

зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 12 січня 1984 року по 26 вересня 1988 року, з 19 вересня 1988 року по 01 липня 1991 року, з 01 липня 1991 року по 31 грудня 1991 року, з 01 січня 1992 року по 04 лютого 1994 року, з 10 листопада 1994 року по 01 березня 1995 року, з 02 березня 1995 року по 07 березня 1998 року та призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з дня звернення, а саме з 24 квітня 2024 року пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позову вказано, що спірним рішенням ГУ ПФУ у Київській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідної кількості страхового стажу.

Вважаючи такі висновки органу пенсійного фонду протиправними, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази у відповідачів, яких, на думку суду, не вистачало для всебічного та об`єктивного розгляду справи.

ГУ ПФУ в Донецькій області надано відзив на позовну заяву, де зазначено таке.

26 квітня 2024 року ОСОБА_1 через вебпортал ПФУ звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача про призначення пенсії здійснюється ГУ ПФУ у Київській області.

За результатами розгляду вищевказаної заяви позивача, Відповідачем-1 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 03.05.2024 № 04 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідач-2 не приймав жодного рішення щодо ОСОБА_1 та не вчиняв жодних дій (бездіяльності), які могли б порушити його права та законні інтереси у сфері пенсійного забезпечення.

З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву, де викладено заперечення проти доводів останньої та прохання у позові відмовити, з огляду на таке.

З 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у свою чергу Україна припинила участь у вказаній угоді з 19.06.2023. Тому на осіб, які працювали в рф після 01.01.1992 не поширюються норми Угоди щодо врахування стажу та заробітку при призначенні пенсії.

Враховуючи викладене, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Фактичні обставини, встановлені судом у справі, такі.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

26 квітня 2024 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Звернення опрацьовано за принципом екстериторіальності та за результатами розгляду заяви ГУ ПФУ у Київській області винесено рішення про відмову у призначені пенсії від 03.05.2024 №04.

Оскаржуване рішення мотивоване відсутністю необхідної кількості страхового стажу.

Зокрема зазначено, що за результатом розгляду документів до страхового стажу позивача не зараховано згідно трудової книжки НОМЕР_3 наступні періоди:

з 12.01.1984 по 26.09.1988, оскільки відсутній переклад печатки, якою завірено запис про звільнення;

в колгоспі з 19.09.1988 по 01.07.1991, з 01.07.1991 по 31.12.1991, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений мінімум;

з 01.01.1992 по 04.02.1994, з 10.11.1994 по 01.03.1995, 02.03.1995 по 07.03.1998 в російській федерації, оскільки з 19.06.2023 Україною припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Згідно поданих документів загальний (страховий) стаж позивача за підрахунком відповідача -1 становить 20 років 11 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058.

Наявна у матеріалах трудова книжка позивача серія НОМЕР_3 містить, зокрема, такі записи щодо спірних періодів у розділі «відомості про роботу»:

№4 12.01.1984 Закавказьке сз Гідромеханізації прийнятий транспортним робочим 2 розряду із направленням до Закавказького учбового комбінату. Наказ №5 к від 18.01.1984;

№5 15.04.1984 переведений машиністом електрообладнання 4 розряду. Наказ №133к від 06.08.1984;

№6 15.04.1985 переведений машиністом електрообладнання 5 розряду. Наказ №58к від 04.05.1985;

№8 26.09.1988 звільнений за власним бажанням. Наказ №115к від 21.09.1988.

№9 19.09.1988 Сухумський рибхоз прийнятий в бригаду прибережного лову за вільним наймом. Наказ №104 л від 20.08.1998;

№10 - 17.10.1988 переведений робочим в Скурчинський рибцех. Наказ №116л від 17.10.1988;

№11 15.12.1988 прийнятий в члени колгоспа, Наказ №8 від 15.12.1988;

№12 01.07.1991 звільнений у зв`язку із розформуванням Скурчинської бригади рибколгоспа і переходом до Очамчирського рибколгоспа із виходом із членів колгоспа. Наказ №55л від 28.06.1991;

№13 01.07.1991 прийнятий ловцем прибережного лову Очамчирського рибколгоспа. Наказ №80 від 01.07.1991;

№14 04.02.1994 звільнений від роботи у зв`язку із виїздом. Наказ№6л від 04.02.1994;

№15 10.11.1994 прийнятий кочегаром на ОСОБА_2 колбасний цех на час опалювального сезону. Красноармійський коопзаготпроторг. Наказ №68 від 10.11.1994;

№16 01.03.1995 звільнений у зв`язку із реорганізацією підприємства переведенням до КП «Полтавське». Наказ №78 від 01.03.1995;

№17 01.03.1995 прийнятий кочегаром переведенням на Стеблієвський колбасний цех. №38 від 01.03.1995;

№18 07.03.1998 звільнений за власним бажанням. Наказ №17 від 06.03.1998.

За встановлених фактичних обставин правова позиція суду обґрунтована таким.

Право громадян України на соціальний захист проголошено ст. 46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004 деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст.2 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

За змістом ст.27 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст.24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, у розумінні ч.1 ст.24 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004 обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною ч. 2 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", ч.1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 3 ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" окреслювались спеціальні випадки включення до стажу роботи періодів іншої діяльності громадянина.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Правила ведення трудових книжок найманих працівників деталізовані нормами постанови КМУ від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637; далі за текстом - Порядок №637), Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №5; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110; далі за текстом - Інструкція №110).

Так, за приписами пункту 1.1 Інструкції №110 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналогічна норма міститься у пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників».

Пунктом 1.2 Інструкції №110 про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

При цьому, як вже зазначалося судом, основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка.

З аналізу наведених норм права слідує, що лише відсутність трудової книжки, відсутність записів у трудовій книжці, явна та очевидна неповнота або суперечливість наявних записів у трудовій книжці зумовлюють виникнення необхідності у встановленні трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами чи на підставі показань свідків.

При цьому, записи у трудовій книжці мають пріоритет перед відомостями інших документів про періоди та предмет роботи, а тому необхідність надання уточнюючих довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу виникає лише у випадку відсутності записів достатнього змісту у самій трудовій книжці.

Суд вважає, що відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено насамперед, на роботодавця. Трудова книжка оформлюється при першому прийнятті особи на роботу та при подальшому працевлаштуванні на інше місце роботи обміну не підлягає.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

У даному конкретному випадку відмова відповідача у призначенні пенсії за віком заявнику обґрунтована відсутністю необхідного страхового стажу, а саме до страхового стажу ГУ ПФУ у Київській області не враховано трудову діяльність позивача за відомостями трудової книжки серії НОМЕР_3 :

з 12.01.1984 по 26.09.1988, оскільки відсутній переклад печатки, якою завірено запис про звільнення;

в колгоспі з 19.09.1988 по 01.07.1991, з 01.07.1991 по 31.12.1991, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений мінімум;

з 01.01.1992 по 04.02.1994, з 10.11.1994 по 01.03.1995, 02.03.1995 по 07.03.1998 в російській федерації, оскільки з 19.06.2023 Україною припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд щодо наведених підстав відмови у зарахування страхового стажу звертає увагу на наступне.

23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 грудня 2022 року № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з Російською Федерацією та Туркменістаном дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" передбачено вихід України з Угоди від 13 березня 1992 року.

Водночас, за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року.

Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. у справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли положенням Закону України від 01.12.2022р. №2783-IX та постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 самі по собі не можуть слугувати достатньою підставою для автоматичної втрати громадянами права на включення до страхового стажу періоду трудової діяльності на території республік Держави - Союз Радянських Соціалістичних Республік до 24.08.1991 або легально набутого трудового стажу на території держав, утворених після розпаду Держави - Союз Радянських Соціалістичних Республік до реалізації положень згаданих вище актів права України.

Отже, відмова у цій частині є протиправною.

Стосовно відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду з 12.01.1984 по 26.09.1988, через відсутність перекладу печатки, якою завірено запис про звільнення.

Суд звертає увагу, що вищевказаний спірний період роботи позивача підтверджується належними записами трудової книжки.

Відповідно до вимог п. 2.9 Порядку №22-1 документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, чинної на момент роботи позивача (далі - Угода) передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, яка підписана Україною 13.03.1992, передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Відповідно до ст. 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугою років, громадянам держав учасниць Угоди, враховується трудовий стаж, набутий на території будь якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, що видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, що входили у склад СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди).

Суд також наголошує увагу відповідача, що Законом N 446/95-ВР від 22.11.95 Верховною Радою України було ратифіковано Угоду між Урядом України і Урядом Республіки Грузія про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення, яка є чинною на теперішній час.

Відповідно до ст. 4 цієї Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані на території будь-якої з Договірних Сторін, приймаються без легалізації.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що пенсійним органом зроблено помилкові висновки в частині необхідності легалізації документів заявника, що видані компетентними органами іноземних держав, оскільки документи позивача видані органами Республіки Грузія, із якою Україна уклала відповідну міжнародну угоду, яка передбачає інші, ніж правовий акт національного законодавстві та має перевагу у застосування, про що також зазначено в самому Порядку №22-1.

З огляду на вказані вище положення Інструкції та Порядку важливим для врахування відповідного періоду роботи особи до страхового стажу позивача, що дає право на пенсію, є наявність відповідних записів в трудовій книжці, а не оформлення перекладу печатки, якою засвідчений запис у трудовій книжці.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду з 19.09.1988 по 01.07.1991, з 01.07.1991 по 31.12.1991, оскільки відсутня інформація про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений мінімум суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами частин 1, 2 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до

стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Зазначені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Згідно даних трудової книжки позивач був членом колгоспу з 15.12.1988 по 01.07.1991 про що свідчать записи трудової книжки № НОМЕР_4 . Втім відповідачем не зарахований увесь стаж за періоди з 19.09.1988 по 01.07.1991 та з 01.07.1991 по 31.12.1991 у колгоспі та рибгоспі навіть у тій частині, коли позивач, працюючи у вказаних господарствах, не перебував членом колгоспу.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 21.06.2019 у справі №727/384/17 та від 10.12.2020 у справі №195/840/17 зазначав, що відсутність додаткових відомостей, а саме уточнюючої довідки про встановлений мінімум трудоднів та кількість відпрацьованих вихододнів (трудоднів) не може бути підставою для не зарахування даного періоду в страховий стаж позивача.

Трудова книжка позивача має чіткі та без виправлень записи стосовно спірних періодів роботи, та завірені печатками підприємств.

Крім вказаного суду не надано доказів, що відповідачем на дотримання вимог Пункту 4.2 Порядку позивачу надавався на дооформлення відповідний тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством.

З огляду на викладене, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача 19.09.1988 по 01.07.1991 та з 01.07.1991 по 31.12.1991.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення, ухваленого з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу, через відмову в зарахуванні до такого, спірних періодів роботи позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття та є таким, що не відповідає дотриманню необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Таким чином, рішення відповідача- 1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо обраного способу захисту порушеного права.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Відповідача 2 зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 12 січня 1984 року по 26 вересня 1988 року, з 19 вересня 1988 року по 01 липня 1991 року, з 01 липня 1991 року по 31 грудня 1991 року, з 01 січня 1992 року по 04 лютого 1994 року, з 10 листопада 1994 року по 01 березня 1995 року, з 02 березня 1995 року по 07 березня 1998 року та призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з дня звернення, а саме з 24 квітня 2024 року пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд зазначає таке.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (зі змінами внесеними Постановою Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України) (далі - Порядок №22-1).

Пункт. 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Отже, враховуючи вказані вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про відмову у призначенні пенсії є Відповідача-1.

За вказаних обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог до ГУ ПФУ в Донецькій області, оскільки останнє не наділено владними повноваженнями у спірних правовідносинах.

Ураховуючи викладене, позов належить задовольнити частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 та зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із зарахуванням спірних періоді трудової діяльності до страхового стажу позивача.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію, та то така задоволенню не підлягає, оскільки в даному випадку є втручанням у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплачувати пенсії також не підлягає до задоволенню, оскільки на час розгляду цієї справи, відповідачем пенсія не призначена, отже обґрунтовані підстави вважати, що після її призначення відповідач не буде її сплачувати відсутні.

Судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені в майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Судовий збір сплачений позивачем підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки позов по суті задоволено, з обранням судом способу захисту.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (085000, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнко Андрія, буд. 10, ) Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84116, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03 травня 2024 року №04 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 26.04.2024 із зарахуванням до страхового стажу періодів з 12 січня 1984 року по 26 вересня 1988 року, з 19 вересня 1988 року по 01 липня 1991 року, з 01 липня 1991 року по 31 грудня 1991 року, з 01 січня 1992 року по 04 лютого 1994 року, з 10 листопада 1994 року по 01 березня 1995 року, з 02 березня 1995 року по 07 березня 1998 року.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (085000, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнко Андрія, буд. 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 28 червня 2024 року.

Суддя І.В. Буряк