Справа № 500/7555/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/7555/23 пров. № А/857/7200/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської З.М., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року, ухвалене суддею Осташем А.В. у м. Тернополі о 13 год 18 хв., у справі № 500/7555/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд скасувати вимогу про сплату боргу № 0-1900 від 09 серпня 2023 року в сумі 38499,50 грн.

13 лютого 2024 року Тернопільський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким в задоволенні позову відмовив.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, а тому не має відповідних пільг зі сплати податків

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що не використовує нежитлові будівлі сільськогосподарського призначення через їх аварійний стан, однак користується земельними ділянками, на яких вони знаходяться та сплачує за них земельний податок. Позивач вважає, що суд формально підійшов до дослідження обставин справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач з 26.05.2018 є власником нежитлового приміщення - корівника, площею 592,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

06.03.2023 відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 0-1915, на підставі якого нарахував позивачу податкове зобов`язання на вищевказаний об`єкт нерухомого майна за 2022 рік в сумі 38499, 50 грн.

Це рішення позивач отримав 21.04.2023.

09.08.2023 року відповідач прийняв податкову вимогу про сплату боргу з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки № -1900.

Вважаючи податкову вимогу протиправною позивач звернувся до суду про її скасування.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 57 пункту 57.3 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з п. п. 58.2, 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Апеляційний суд з`ясував, що податкове повідомлення-рішення від 06.03.2023 року № 0-1915 вручене позивачу 21.04.2023 року і позивач цього факту не заперечив.

Апеляційний суд також з`ясував, що вказане податкове повідомлення-рішення позивач не оскаржив.

Згідно з п. 14.1.175 ст.14 ПК України, податковим боргом вважається сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Сума грошового зобов`язання 38499,50 грн. є узгодженою і не сплаченою у встановлений ПК України строк, а отже є податковим боргом.

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із пунктом 59.3-59.5 статті 59 ПК України, податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно із п. 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Апеляційний суд встановив, що 09.08.2023 року відповідач прийняв податкову вимогу про сплату боргу з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки № -1900, яку позивач отримав 21.08.2023 року.

Із наведеного видно, що відповідач не порушив порядок формування та надсилання податкової вимоги.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що оскарження податкової вимоги має свої межі дослідження в контексті спірних правовідносин, які не охоплюють дослідження правомірності визначення відповідачем податкових зобов`язань позивачу.

Зважаючи на це, апеляційний суд не досліджує доводи позивача про неправомірність визначення відповідачем податкових зобов`язань.

З огляду на те, що у позивача існують узгоджені та не сплачені податкові зобов`язання, а також те, що відповідач в межах повноважень на підставі та у спосіб, що встановлені чинним законодавством прийняв спірну податкову вимогу, підстав для скасування спірної вимоги немає.

Таким чином у задоволенні позову необхідно відмовити.

Водночас, суд першої інстанції, вказаних меж дослідження не дотримався та надав оцінку правомірності визначення податкового зобов`язання, зробивши при цьому правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції виходив з помилкових мотивів при прийнятті рішення, тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити, в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Отже, апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року в справі № 500/7555/23 змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування вимоги про сплату боргу відмовити з мотивів, які наведені у мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель