Справа № 120/1797/23
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

27 червня 2024 р. Справа № 120/1797/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.03.2023 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни про закінчення виконавчого провадження від 02.12.2022 у виконавчому провадженні № 68744993 з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 70777/12 від 13.01.2022. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо виконання в повному обсязі резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини № 70777/12 від 13.01.2022 стосовно виплати на користь уповноваженої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) справедливої сатисфакції та пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діяла в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

28.08.2023 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, у якій позивач посилаючись на ст. 383 КАС України просить:

- прийняти ухвалу відповідно до якої визнати протиправною "Вимогу" № 38662946/22 від 27.07.2023 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України Рекашової Алли Миколаївни та визнати порушення відповідачем статті 129 Конституції України, статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", статей 14, 370 КАС України під час виконання резолютивної частини рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.03.2023 у справі №120/1797/23;

- за результатами розгляду цієї заяви прийняти окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання про притягнення до відповідальності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України ОСОБА_3 за неодноразове порушення своїх професійних обов`язків;

- за результатами розгляду цієї заяви прийняти окрему ухвалу з метою забезпечення виконання вказівок в окремій ухвалі, встановивши термін необхідний для їх виконання: зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України прийняти заходи щодо виконання в повному обсязі резолютивної частини рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.03.2023 р. у справі № 120/1797/23 щодо виплати на користь його уповноваженої особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) всієї суми сатисфакції в якості доплати: 4 577,21 грн. Так і всієї суми пені за несвоєчасне (починаючи з 13.04.2022 р.) виконання рішення ЄСПЛ № 70777/12 від 13.01.2022 р., у розмірі граничної позичкової ставки Європейського Центрального Банку, яка діяла в період невиплати до якої має бути додано три процентні пункти та додатково суму будь-якого податку, що може нараховуватись. ЦІ суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Обґрунтовуючи заяву позивач зіслався на те, що відповідачем не виконано резолютивну частину рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.03.2023 у справі №120/1797/23 в частині зобов`язання відповідача вжити заходів щодо виконання в повному обсязі резолютивної частини рішення ЄСПЛ 70777/12 від 13.01.2022 р. щодо виплати на користь його уповноваженої особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зокрема пені за несвоєчасне виконання рішення ЄСПЛ у розмірі граничної позичкової ставки Європейського Центрального Банку, яка діяла в період невиплати якої має бути додано три процентні пункти.

Крім того, позивач звертає увагу, що 05.08.2023 р. на розрахунковий рахунок його уповноваженої особи ОСОБА_2 надійшли кошти у сумі 4898,09 грн, що на 24,61 грн. менше зазначеної суми у "Вимогах" відповідача від 27.07.2023.

Водночас, позивач вважає, що йому в якості доплати не було виплачено 4 577, 21 грн, а тому рішення суду від 28.03.2023 досі залишається невиконаним, що зумовлює необхідність вжиття заходів судового контролю за його виконанням.

01.09.2023 представником відповідача до суду подано пояснення, в яких останній заперечує проти вказаної заяви, вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

09.09.2023 представником відповідача до суду подано клопотання про долучення вимоги державного виконавця №68744993/22 від 14.08.2023 та платіжну інструкцію №258 від 22.08.2023.

20.09.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення заяви до матеріалів справи щодо факту невиконання відповідачем в повному обсязі рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.03.2023.

Враховуючи вимоги ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), судом вирішено розглянути подану заяву у письмовому провадженні.

Надаючи оцінку поданій позивачем в порядку статті 383 КАС України заяві, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Такі ж вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII від 2 червня 2016 року примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців.

Поряд з цим суд здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку та на підставах, визначених нормами процесуального права.

Аналізуючи застосовані норми, суд зазначає, що судове рішення яке набрало законної сили може бути виконано відповідачем добровільно, а у випадку невиконання такого обов`язку примусово.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, підставою для початку процедури примусового виконання рішення суду після набрання рішенням законної сили стягувач подає заяву про примусове виконання рішення.

Рішенням суду від 28.03.2023 зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо виконання в повному обсязі резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини № 70777/12 від 13.01.2022 стосовно виплати на користь уповноваженої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) справедливої сатисфакції та пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діяла в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини, яке виконується у цій справі, зазначено про обов`язок сплатити пеню у зв`язку з невиконанням рішень національних судів протягом тримісячного строку з дати повідомлення про ухвалення Судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом постанові від 04 жовтня 2018 року у справі №809/1416/16.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, зважаючи на те, що виплата заборгованості за рішенням національного суду здійснена з порушенням строків, встановлених у рішенні Європейського суду з прав людини, Уряд зобов`язаний сплатити позивачу пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Як встановлено судом, платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 18.07.2022 №8574 довіреній особі стягувача ОСОБА_2 (уповноваженій довіреністю від 09.06.2022, посвідченою начальником ДУ Вінницька установа виконання покарань № 1 А.Дудоладовим) перераховано кошти в розмірі 30784,70 (еквівалент 1000 евро). Відповідно до інформації з офіційного сайту Національного банку України, курс гривні до евро на 04.10.2022 складав 35,7074 за 100 евро. Отже, 1000 евро * 35,7074 = 35 707,40 грн; 35 707,40 грн - 30 784,70 = 4922,70 грн. Таким чином, курсова різниця, яку необхідно доплатити за рішенням суду, склала 4922,70 грн. 3 метою виплати зазначеної суми державним виконавцем 27.07.2023 направлена відповідна Вимога №38662946/22 Бухгалтерській службі Міністерства юстиції України та зазначені кошти перераховані відповідачу згідно із платіжною інструкцією №207 від 04.08.2023.

Враховуючи зазначене, суд погоджується з доводами позивача, що станом на 05.08.2023 курс Національного банку України гривні до євро складав 40,26 грн. за один євро. Сумою коштів виплачених державою 04.10.2023 року, в якості виконання рішення ЄСПЛ № 70777/12 від 13.01.2022 р. було 30784,70 грн. Таким чином, позивачу не було виплачено в якості доплати 4 577, 21 грн.

Наведене свідчить про неналежне виконання відповідачем ухваленого судом рішення.

Проте в частині вимог заявника визнати протиправною "Вимогу" № 38662946/22 від 27.07.2023 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України ОСОБА_3 та визнати порушення відповідачем статті 129 Конституції України, статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", статей 14, 370 КАС України під час виконання резолютивної частини рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.03.2023 у справі №120/1797/23, заява задоволенню не підлягає оскільки така вимога має розглядатися в позовному провадження.

Статтею 383 КАС України передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина 6 статті 383 КАС України).

Керуючись ст.ст. 248, 256, 383 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем-суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі № 120/1797/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо неналежного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.03.2023 у справі № 120/1797/23 з підстав, наведених у мотивувальній частині ухвали суду.

Направити окрему ухвалу до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для реагування та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Про виконання окремої ухвали повідомити суд не пізніше одного місяця після отримання її копії.

У задоволенні решти вимог заяви позивача про визнання дій протиправними, поданої в порядку статті 383 КАС України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович