Справа № 200/2471/24
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 року Справа№200/2471/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до

Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: вул. Мадрика, б.7, м. Покровськ Донецької області, )

про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 148 о/с про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію»;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 553 «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та їх покарання» в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, щодо не прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням з 03 березня 2024 року на підставі його рапорту від 02 березня 2024 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області звільнити ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням на підставі пункту 7) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 03 березня 2024 року згідно його рапорту від 02 березня 2024 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку в кількості 38 днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби, згідно Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого Наказом МВС України від 06.04.2016 № 260;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в кількості 38 днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби, згідно Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого Наказом МВС України від 06.04.2016 № 260;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби до відповідно частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/2471/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

За правилами частини 5 та частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив службу в органах Національної поліції. Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29.03.2024 № 148 о/с ОСОБА_1 , на підставі наказу ГУНП в Донецькій області від 29.03.2024 № 553 «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та їх покарання» звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» з 29 березня 2024 року. Позивач вважає зазначені накази № 148 о/с та № 553 незаконними, такими, що видані з порушенням вимог законодавства про службу в органах Національної поліції та трудового законодавства. Позивач зазначає, що відповідно до Наказу від 12.02.2024 № 67 о/с йому була надана додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати за 2024 рік відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії соціального захисту» на 14 діб з 19.02.2024 до 03.03.2024. 27 лютого 2024 року ОСОБА_1 на електронні адреси ГУНП та подав рапорт від 26 лютого 2024 року з проханням звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням з 01 березня 2024 року у зв`язку зі зміною місця проживання, на підставі пункту 7) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Листом від 01 березня 2024 року ГУНП в Донецькій області повідомило, що за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 , його неможливо звільнити у період перебування в додатковій відпустці, запропоновано надати новий рапорт про звільнення після виходу з відпустки. 02 березня 2024 року ОСОБА_1 повторно подав рапорт про звільнення з органів Національної поліції за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання з 03 березня 2024 року, тобто в останній день відпустки. Вказаний рапорт з накладенням електронного цифрового підпису було направлено на електронні адреси ГУНП та . Оскільки в листі від 01 березня 2024 року не заперечувалось право ОСОБА_1 на звільнення за власним бажанням та не висувалось умов звільнення, то подаючи рапорт від 02 березня 2024 року, він вважав, що досягнуто згоди з ГУНП, як роботодавцем, щодо підстав (за власним бажанням) та дати його звільнення (з 03 березня 2024 року). 29 березня 2024 року ОСОБА_1 надійшов лист ГУНП від 29.03.2024, яким повідомлено, що наказом ГУНП від 29.03.2024 № 148 о/с., на підставі наказу ГУНП від 29.03.2024 № 553 «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та їх покарання» його звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ЗУ «Про Національну поліцію» з 29 березня 2024 року. З висновку та матеріалів службового розслідування, що передувало звільненню ОСОБА_1 вбачається, що ГУНП не отримало рапорт ОСОБА_1 про звільнення від 02 березня 2024 року, однак об`єктивні докази на підтвердження неотримання рапорту відсутні. Крім того, підтвердження фактів отримання інших листів направлених ОСОБА_1 в такому ж порядку на ті ж електронні адреси , та , свідчить про здійснення належного листування саме за цими електронними адресами. Крім того, позивач вказує, що при звільненні його зі служби за власним бажанням відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Також, згідно наказу ГУНП № 148 о/с, ОСОБА_1 на 29 березня 2024 року має невикористану відпустку 24 дні (за 2015 рік - 3 дні, за 2016 рік - 10 днів, на 2022 рік - 5 днів, за 2024 рік - 6 днів). Проте, позивач на час звільнення має 38 днів невикористаної відпустки. Таким чином, відповідач при звільненні позивача зі служби зобов`язаний нарахувати та виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку в кількості 38 днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби, згідно Порядку № 260.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, просив відмовити в задоволені адміністративного позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив наступне. 07.03.2024 до УГІ ГУНП в Донецькій області надійшов рапорт начальника УПД ГУНП в області полковника поліції ОСОБА_2 щодо можливого порушення службової дисципліни старшим інспектором відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області майором поліції ОСОБА_1 . До рапорту долучено акти про відсутність на службі ОСОБА_1 04, 05 та 06 березня 2024 року. Також, до ГУНП в Донецькій області надійшов лист з Донецького управління ДВБ Національної поліції України від 05.03.2024 № 664/42-04/01-2024 аналогічного змісту (вх. ГУНП № 1784 від 14.03.2024). Службовим розслідуванням встановлено, що 23.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до свого керівництва з рапортом про надання йому відпустки як учаснику бойових дій, з виїздом до Федеративної республіки Німеччини, з метою відвідування своєї родини. Відповідно до наказу ГУНП в Донецькій області від 12.02.2024 № 67 о/с ОСОБА_1 була надана додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати за 2024 рік, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на 14 діб, з 19.02.2024 до 03.03.2024 з виїздом до Федеративної Республіки Німеччини, однак 04.03.2024 та у подальшому позивач до роботи не став, оскільки до України не повернувся. 27.02.2024 о 16:51 на електронну пошту ГУНП в Донецькі області з електронної пошти ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшов рапорт від 26.02.2024, в якому останній просить звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням з 01.03.2024 у зв`язку зі зміною місця проживання. У зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у додатковій відпустці, наданій як учаснику бойових дій, звільнити його зі служби в поліції саме 01.03.2024 управлінню кадрового забезпечення ГУНП в області не виявилося можливим. Відсутність на службі в ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 підтверджується актами про неприбуття на службу 04.03.2024, 05.03.2024 та 06.03.2024 (вих. № 408 від 04.03.2024, вих. № 409 від 05.03.2024, вих. № 418 від 06.03.2024). У період з 01.03.2024 до теперішнього часу рапорту від ОСОБА_1 про його звільнення з 03.03.2024 не надходило, що підтверджується відповідними доказами. Станом на 13.03.2024 ОСОБА_1 до роботи не став, до приміщення ГУНП в Донецької області розташованому за адресою м. Покровськ, пл. Шибанкова буд. 1-А для дачі пояснень не прибув, поважні причини неявки не повідомив. 12.03.2024 з електронної пошти ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 на електронну пошту надійшла заява останнього, згідно з якою останній повідомив, що не вбачає підстав для проведення відносно нього службового розслідування та просить припинити його проведення, оскільки вважає себе звільненим зі служби в поліції за власним бажанням з 03.03.2024 на підставі рапорту від 02.03.2024, тобто до дати початку службового розслідування. З метою реалізації права на захист та отримання пояснення, 13.03.2024 здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_1 за номером телефону НОМЕР_2 , однак вищевказаний номер відключений (знаходиться за межами обслуговування оператора). Також через мессенджери «WhatsApp», «Viber», «Telegram» ОСОБА_1 було здійснено дзвінки на його телефонний номер НОМЕР_2 , однак на момент здійснення дзвінка останній не відповідав. 13.03.2024 за допомогою месенджеру WhatsApp, Telegram, Viber, зареєстрованого за номером мобільного телефону НОМЕР_2 , та на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 було направлено смс-повідомлення з пропозицією надати пояснення. Також ОСОБА_1 повідомленням було направлено бланк пояснення та пам`ятку з правами поліцейського. Вказані повідомлення ОСОБА_1 переглянув та ніяких пояснень не надав. На момент проведення службового розслідування та до теперішнього часу ОСОБА_1 до роботи не став, до приміщення ГУНП в Донецькій області для дачі пояснень не прибував. Опитати ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування не надалося можливим, оскільки останній усілякими способами від надання пояснень (усних або письмових) ухилявся. До ГУНП в Донецькій області на теперішній час не прибув, в запланований день прибуття для надання пояснень, а саме 13.03.2024 та у подальшому до ГУНП в Донецькій області не прибув, своє місце знаходження не повідомляє. Згідно з ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням. Частинами 2, 3 цього Закону передбачено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби. Також вважається прогулом невихід на службу без поважних причин поліцейських, які подали рапорти про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням після дат, зазначених у їх рапортах та за відсутності наказу про звільнення. Однак, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про неможливість звільнення його зі служби в поліції, коли він знаходиться у додатковій відпустці, наданій як учаснику бойових дій, проігнорував визначені правові норми та 26.02.2024, перебуваючи у вказаній відпустці, надіслав рапорт про своє звільнення за власним бажанням, вказавши дату звільнення 01.03.2024, що суперечить нормам чинного законодавства. Позивач з 04.03.2024 до теперішнього часу на службі в управлінні превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області відсутній без поважних причин. Крім того відповідач зазначив, що служба в поліції поліцейських, які мають спеціальні звання, - є державною службою особливого характеру та згідно статті 60 Закону № 580-VIII (в редакції, що діє з 01.05.2022) регулюється виключно спеціальним законом, не є державною службою у розумінні частини першої статті 1 Закону № 2136-IX, оскільки пунктом 17 частини третьої статті 3 Закону України «Про державну службу» встановлено заборону щодо поширення дії цього Закону на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання. Отже, виходячи з аналізу викладеного в сукупності, посилання позивача на норми Закону № 2136-IX так само як і на загальні положення КЗпП України є безпідставним, оскільки спірні правовідносини у повному обсязі чітко врегульовані нормами спеціального законодавства, яким є Закон України «Про Національну поліцію». Крім того, посилання представника позивача на статтю 38 КЗпП України, є ще більш необґрунтованими, оскільки між позивачем та Головним управлінням не складалось жодного трудового договору, а останній проходив службу на підставі Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що викладені у відзиві доводи відповідача не можуть бути прийняті як підстава для відмови у задоволенні позову. Обставини, за яких позивачу надавалась відпустка та передували їй, не стосуються предмету цього спору. Предметом спору є той факт, що позивач подав рапорт про звільнення від 02 березня 2024 року, в якому просив звільнити його в останній день цієї відпустки. Відповідно у випадку належного прийняття цього рапорту та його розгляду, для звільнення позивача не потребувалось перенесення чи поділу на частини цієї відпустки чи відкликання з неї. Відповідно до ч.2 ст.7 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником. Наявність листування між сторонами за допомогою електронної пошти свідчить що саме такий спосіб комунікації обрано між ними. При цьому в силу положень ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» під час дії в Україні воєнного стану позивач мав можливість розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (рапорті). Як зазначалось у позові наказ про призначення службового розслідування № 411 був прийнятий 08 березня 2024 року. Тобто на момент прийняття цього наказу позивач мав бути звільнений за власним бажанням з 03 березня 2024 року. В ході його проведення, комісії було відомо про факт подання ОСОБА_1 рапорту про звільнення від 02 березня 2024 року. Позивач додатково вказував про це у своїй заяві від 12 березня 2024 року у відповідь на повідомлення про початок службового розслідування. Проте ця обставина під час проведення службового розслідування належним чином на встановлена та не досліджена. Відповідно висновок про відсутність на роботі без поважних причин є необґрунтованим. Щодо сум середнього заробітку - відповідач у відзиві зазначає, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 277,92 грн. Проте згідно наданої відповідачем на адвокатський запит, Довідки № 203 від 10 квітня 2024 року, розмір місячного грошового забезпечення позивача становив 24 532,01 грн. середньоденного 817,73 грн. У позові також зазначалось що позивач у 2022 році не використав 14 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, проте ці дні до загальної кількості невідбутої відпустки не включено. У відзиві на позов з цього приводу відповідач не надав коментарів чи заперечень. Позивач просить позов задовольнити.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_3 , виданим 08 квітня 2019 року органом 1439, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Донецькій області (), у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах згідно зі статтею 43 КАС України має адміністративну процесуальну дієздатність.

ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції. Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 09 листопада 2020 року № 472 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12 лютого 2024 року № 67 о/с ОСОБА_1 була надана додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати за 2024 рік відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії соціального захисту» на 14 діб з 19 лютого 2024 року до 03 березня 2024 року, з виїздом до Федеративної Республіки Німеччина.

27 лютого 2024 року на електронну адресу Головного управління Національної поліції в Донецькій області ( та ) позивачем направлено рапорт від 26 лютого 2024 року, в якому позивач просив звільнити його із займаної посади та служби в органах Національної поліції України за власним бажанням з 01 березня 2024 року у зв`язку зі зміною місця проживання. Звільнення просив провести без його присутності, наказ про звільнення та трудову книжку просив направити на адресу: 01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 29/2, прим. 9. Також просив при звільненні виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки, а також одноразову грошову допомогу у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку з наявністю десятирічної вислуги.

У відповідь на рапорт ОСОБА_1 від 26 лютого 2024 року Головне управління Національної поліції в Донецькій області листом від 01 березня 2024 року № 491/12/02-2024 повідомило, що відповідно до обліків управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області наказом Головного управління від 12.02.2024 року № 67 о/с ОСОБА_1 надано додаткову відпустку зі збереженням заробітної плати за 2024 рік відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії соціального захисту» на 14 діб з 19 лютого 2024 року до 03 березня 2024 року з виїздом до Федеративної Республіки Німеччина. Право на таку відпустку передбачене статтею 77-2 КЗпП і статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», проте вона не належить до щорічних відпусток, а є пільгою, гарантованою державою (стаття 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»). Отже. норми Закону, передбачені для щорічних відпусток (статті 10-12 Закону) на порядок надання такої відпустки не поширюються. Таким чином, ця відпустка не може бути перенесена або поділена на частини з причин, зазначених у статті 11 Закону, або замінена грошовою компенсацією (навіть при звільненні). Відкликання працівника з такої відпустки також є неможливим. З огляду на викладене, звільнити ОСОБА_1 зі служби в поліції під час перебування у додатковій відпустці, наданій як учаснику бойових дій, не вбачається можливим. Додатково проінформовано, що у разі бажання звільнитися зі служби в поліції після виходу з наданої відпустки необхідно подати новий рапорт про звільнення. Який буде розглянутий у встановленому порядку.

02 березня 2024 року позивачем на електронну адресу Головного управління Національної поліції в Донецькій області ( та ) був поданий рапорт про звільнення, аналогічний рапорту від 26 лютого 2024 року.

Начальником УДП ГУНП в Донецькій області полковником поліції ОСОБА_2 були складені акти № 408 від 04.03.2024 року, № 409 від 05.03.2024 року, № 418 від 06.03.2024 року про відсутність на службі без поважних причин 04 березня 2024 оку, 05 березня 2024 року та 06 березня 2024 року відповідно ОСОБА_1 , та подано рапорт на ім`я т.в.о. начальника ГУНП в Донецькій області щодо доцільності проведення службового розслідування за фактом відсутності ОСОБА_1 на службі.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 08 березня 2024 року № 411 призначено службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни з боку старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 . Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 18 березня 2024 року № 476 внесено зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 08 березня 2024 року № 411 щодо складу дисциплінарної комісії.

08 березня 2024 року на електронну адресу позивача (ІНФОРМАЦІЯ_4) Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області направлено лист № 244/55/03-2024, яким позивачу було повідомлено, що наказом ГУНП в Донецькій області від 08.03.2024 року № 411 призначено службове розслідування можливого порушення службової дисципліни з боку старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 . Також повідомлено, про те, що дисциплінарна комісія викликає ОСОБА_1 для надання пояснень 13 березня 2024 року о 10 год. 00 хв. за адресою: м. Покровськ, пл.. Шибанкова, буд. 1-А, службовий кабінет УГІ. Роз`яснено обов`язок у разі неможливості прибуття з поважних причин, за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтверджуючих документів на електронну адресу .

12 березня 2024 року позивачем на електронну адресу Головного управління Національної поліції в Донецькій області () наступного змісту: «…02 березня 2024 року мною на ім`я начальника ГУНП в Донецькій області було повторно подано рапорт про звільнення з 03 березня 2024 року, тобто в останній день відпустки. Я вважаю, що мною досягнуто згоди з ГУНП, як роботодавцем, щодо підстав та дати мого звільнення. Натомість на мою електронну пошту надійшов лист ГУНП в Донецькій області від 08 березня 2024 року, яким повідомляється про проведення у відношенні мене службового розслідування можливого порушення службової дисципліни, а також запропоновано прибути для надання пояснень з цього приводу. Оскільки на день видання наказу про проведення службового розслідування я є таким, що фактично звільнений з органів Національної поліції, то я не вбачаю підстав для проведення цього службового розслідування, відповідно прошу припинити його проведення.Повторно прошу направити мені копію наказу про моє звільнення за власни м бажанням з 03 березня 2024 року та трудову книжку, а також виплатити компенсацію за невикористану відпустку та одноразову грошову допомогу».

В матеріалах службового розслідування наявний лист начальника ВДЗ ГУНП в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_8 від 13 березня 2024 року № 1904/11/01-2024, наданого на ім`я голови Дисциплінарної комісії - заступника начальника відділу службових розслідувань УГІ ГУНП в Донецькій області підполковнику поліції ОСОБА_9 , яким повідомлено, що за результатами перевірки обліків вхідної кореспонденції відділу документального забезпечення ГУНП в Донецькій області у період з 01.03.2024 року до теперішнього часу (дата листа 13.03.2024 року) рапорт старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції УПД ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 про його звільнення з 03.03.2024 року до ВДЗ ГУНП в Донецькій області не надходив.

Також наявна довідка, надана начальником СОАДЗ УКЗ ГУНП в Донецькій області підполковником поліції ОСОБА_10 , про те, що управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області не отримувало додатковий рапорт щодо звільнення ОСОБА_1 з Національної поліції України з 03.03.2024 року.

З метою реалізації права на захист та отримання пояснення в рамках службового розслідування від 08.03.2024 року № 411 позивачу було здійснено телефонний дзвінок на його номер НОМЕР_2 , який на момент здійснення дзвінка був відключений. Дзвінки також були здійснені через мессенджери «WhatsApp», «Viber», «Telegram», однак ОСОБА_1 не відповідав. Крім того, на електронну пошту ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), а також в мессенджери «WhatsApp», «Viber», «Telegram» позивачу було надіслано виклик (повідомлення) щодо необхідності прибуття 13.03.2024 року для надання пояснень за адресою: Донецька область, м. Покровськ, пл.. Шибанкова, 1-А, службовий кабінет УГІ, з роз`ясненням щодо наслідків неприбуття та неповідомлення членів комісії у визначений строк про причини неявки. Крім того, позивачу на електронну пошту та у мессенджери було направлено смс-повідомлення із пропозицією надати пояснення до 15.03.2024 року, а також бланк пояснення та пам`ятка. Проте, ОСОБА_1 у визначений строк для дачі пояснень не з`явився, пояснень в рамках службового розслідування не надав, причини ненадання пояснень не повідомив, про що були складені відповідні акти від 08 березня 2024 року, 13 березня 2024 року та від 15 березня 2024 року.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни з боку старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 від 28 березня 2024 року, затвердженого начальником Головного управління Національної поліції в Донецькій області генералом поліції третього рангу ОСОБА_11 , дисциплінарна комісія, зокрема, вважала би: 2) за порушення службової дисципліни, що виразилася у недотриманні вимог п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України , п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», а саме у тривалій відсутності на службі без поважних причин старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4) звільнити зі служби в поліції; 4) дні невиходу на службу без поважних причин старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 з 04.03.2024 року до дня звільнення вважати прогулами, грошове забезпечення не нараховувати та не виплачувати.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 553 наказано за порушення службової дисципліни що виразилася у недотриманні вимог п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України , п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», а саме у тривалій відсутності на службі без поважних причин старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4) звільнити зі служби в поліції. Дні невиходу на службу без поважних причин старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 з 04.03.2024 року до дня звільнення вважати прогулами, грошове забезпечення не нараховувати та не виплачувати.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 148 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до зазначеного наказу вислуга років станом на 29 березня 2024 року складає 11 років 07 місяців 19 днів, у пільговому обчисленні - 17 років 01 місяць 13 днів. Невикористані відпустки: за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 діб , за 2016 рік у кількості 10 діб, за 2022 рік у кількості 05 діб, за фактично відпрацьований час 2024 року у кількості 06 діб. Сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 5328 гривень 28 копійок.

Головне управління Національної поліції в Донецькій області листом № 693/12/01-2024 від 29 березня 2024 року, направленим на електронну адресу позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), повідомило останнього про його звільнення зі служби в з поліції на підставі пункту 6 частини першої статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про національну поліцію» з 29 березня 2024 року.

Разом з цим листом позивачу були направлені: наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 553; наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 148 о/с; повідомлення про нараховані суми при звільненні, згідно з яким компенсація за невикористані відпустки (24 доби) становить 6670,00 грн.; довідка-розрахунок № 19 від 31.03.2024 року суми коштів, яка має бути сплачена для відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився разом з реквізитами рахунку для зарахування відшкодування вартості предметів однострою; дублікат трудової книжки; рекомендації щодо подання декларації; довідка на особу, звільнену зі служби в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області, в якій зазначено, що ОСОБА_1 зобов`язаний прибути не пізніше 05 квітня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Частиною першою статті 1 Закону №580-VIII визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 3 Закону №580-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 статті 18 цього ж Закону визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частинами 3 та 4 Закону №580-VIII визначено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Частиною 1 статті 77 Закону №580-VIII визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема: 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення № 114).

Відповідно до пункту 63 Положення № 114 Особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Пунктом 68 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Верховний суд у постанові у справі від 09 лютого 2021 року у справі № 826/10404/16 зазначив, що у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю між сторонами (проханням), зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Крім того, частиною 1 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Так, ОСОБА_1 в останній день відпустки, наданої йому наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12 лютого 2024 року № 67 о/с з 19 лютого 2024 року до 03 березня 2024 року, з виїздом до Федеративної Республіки Німеччина, 02 березня 2024 року надав рапорт про звільнення у зв`язку зі зміною місця проживання, зазначивши дату, з якої бажає звільнитися, а саме 03 березня 2024 року (наступний день після закінчення відпустки).

Проте, Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області на підставі вказаного рапорту позивача звільнено не було. Натомість наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 08 березня 2024 року № 411 призначено службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни з боку позивача, у зв`язку з тим, що позивач був відсутній на службі без поважних причин з наступного дня після закінчення відпустки.

Відповідно до 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження, визначено Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - «Дисциплінарний статут»).

Визначення службової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту. Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до частини другої статті 1 Дисциплінарного статуту Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Статтею 13 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини 6 статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії (частина 1 статті 15 Дисциплінарного статуту). За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку (частина 15 статті 15 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частин 1-3 статті 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Відповідно до положень статті 27 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

У разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації.

За наявної можливості надсилання виклику поштовим зв`язком здійснюється рекомендованим листом на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника. Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше однієї доби для прибуття за вказаною у виклику адресою.

Якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт.

Статтею 30 Дисциплінарного статуту передбачено особливості доведення до поліцейського наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Так, у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.

Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як встановлено судом, службове розслідування було призначено за фактом відсутності на службі без поважних причин старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 , що має ознаки дисциплінарного проступку.

Суд зазначає, що позивач, подаючи рапорт на звільнення з органів Національної поліції України у зв`язку зі зміною місця проживання, очікував на досягнення згоди між ним та Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області, як роботодавцем, щодо підстав та дати його звільнення (з 03 березня 2024 року). При цьому, позивач у позові зазначає, що заперечень від Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо задоволення рапорту від 02 березня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням з 03 березня 2024 року не надходило.

Однак, суд зауважує, що на адресу позивача також не надходив і наказ про його звільнення на підставі поданого ним рапорту від 02 березня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення службового розслідування позивачу було направлено виклик щодо прибуття до ГУНП для надання пояснень щодо порушення ним службової дисципліни, крім того, було запропоновано надати письмові пояснення, у разі неможливості прибути особисто. Вказані виклики направлялися на електрону адресу позивача та за допомогою мессенджерів, також були здійснені телефонні дзвінки на його мобільний номер. Проте, позивачем вказані дзвінки, повідомлення та виклики були проігноровані, про що під час службового розслідування були складені відповідні акти.

12 березня 2024 року позивачем на електронну адресу Головного управління Національної поліції в Донецькій області () надіслано лист, в якому позивач зазначив, що оскільки на день видання наказу про проведення службового розслідування вважав себе таким, що фактично звільнений з органів Національної поліції, то відсутні підстави для проведення службового розслідування, просив припинити проведення службового розслідування.

Суд критично ставиться до таких тверджень позивача, оскільки подання особою рапорту про звільнення не є безумовною підставою для видання наказу про звільнення.

Частинами 2 та 3 статті 77 Закону №580-VIII визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до положень статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Позивач в позовній заяві зазначає, що наявність листування між сторонами за допомогою електронної пошти свідчить що саме такий спосіб комунікації обрано між ними.

Отже, саме у такий спосіб відповідач мав ознайомити позивача з наказом про звільнення. Також відповідач відповідно до статті 116 КЗпП України мав здійснити повний розрахунок у день звільнення.

Суд зауважує, що позивач є працівником поліції а отже, йому відомі норми Конституції та законів України. Оскільки позивач, враховуючи положення статей 47 та 116 КЗпП України, не був ознайомлений із наказом про звільнення на підставі поданого ним рапорту від 02 березня 2024 року та не отримував всіх сум, що належать йому при звільненні, підстав вважати себе звільненим у позивача не існувало.

З урахуванням займаної посади позивач мав би вчинити активні дії для того, щоб дізнатися про результат розгляду поданого ним рапорту від 02.03.2024 року, чого зроблено не було.

Суд також зауважує, що листом від 01 березня 2024 року № 491/12/02-2024 Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції України в Донецькій області у відповідь на рапорт позивача щодо звільнення зі служби в поліції, поданого вперше 26 лютого 2024 року, позивач був повідомлений, що у разі бажання звільнитися зі служби в поліції, після виходу з наданої відпустки позивачу необхідно подати новий рапорт про звільнення, який буде розглянутий у встановленому порядку.

З огляду на вказаний лист, ГУНП в Донецькій області суд доходить висновку, що згоди між відповідачем та позивачем щодо звільнення останнього не досягнуто. Позивача проінформовано, що відповідний рапорт має бути поданий після виходу з відпустки.

Проте, позивач після закінчення відпустки на службу не вийшов, рапорт про звільнення був поданий в останній день відпустки електронною поштою.

При цьому з пояснень начальника УПД ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 , заступника начальника відділу дільничних офіцерів поліції УПД ГУНП в Донецькій області ОСОБА_13 та безпосереднього керівника позивача заступника начальника управління - начальника відділу дільничних офіцерів поліції УПД ГУНП в Донецькій області ОСОБА_14 , наданих під час проведення службового розслідування, вбачається, що після надходження рапорту позивача щодо надання відпустки з виїздом за межі України з метою відвідування своєї родини, 06 лютого 2024 року ОСОБА_1 пройшов дослідження з використанням поліграфу. Після проходження поліграфу було узгоджене питання щодо виїзду ОСОБА_1 за межі України для зустрічі з родиною. Із позивачем було проведено інструктаж щодо дотримання службової дисципліни, у тому числі щодо своєчасного повернення до тимчасового місця дислокації апарату ГУНП в Донецькій області до м. Покровська.

Проте, позивач по закінченню відпустки до тимчасового місця дислокації апарату ГУНП в Донецькій області не прибув, до служби не приступив, натомість подав рапорт про звільнення.

Враховуючи викладене, дії відповідача щодо не звільнення ОСОБА_1 зі служби на підставі рапорту від 02 березня 2024 року є правомірними.

Як вже зазначалося судом, подання рапорту про звільнення не є безумовною підставою для видання наказу про звільнення. Отже, враховуючи те, що позивача не було звільнено на підставі поданого ним рапорту від 02 березня 2024 року та оскільки позивач не приступив до службових обов`язків наступного дня після закінчення відпустки, суд вважає, що дисциплінарною комісією правомірно розпочато службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни з боку старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 , а саме тривалої відсутності на службі без поважних причин.

Дисциплінарною комісією під час службового розслідування дотримано положення Дисциплінарного статуту Національної поліції України, за результатами службового розслідування 28 березня 2024 року складено висновок щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, що виразилася у недотриманні вимог п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», а саме у тривалій відсутності на службі без поважних причин старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 .

29 березня 2024 року на підставі вказаного висновку начальником генералом поліції третього рангу ОСОБА_11 був виданий наказ № 553 про порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та їх покарання, згідно з яким за порушення службової дисципліни що виразилася у недотриманні вимог п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України , п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», а саме у тривалій відсутності на службі без поважних причин старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4) наказано звільнити зі служби в поліції. Дні невиходу на службу без поважних причин старшого інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 з 04.03.2024 року до дня звільнення вважати прогулами, грошове забезпечення не нараховувати та не виплачувати.

Частинами 1-3 статті 22 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 148 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про національну поліцію».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо правомірності наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 553 «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та їх покарання» в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , а також наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 148 о/с про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України "Про Національну поліцію", а відтак, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Цей строк неодноразово продовжувався аналогічними Указами та наразі триває.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Суд також вважає за доцільне зазначити, що відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014, який затверджений Законом України від 17.03.2014 № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини виникли в особливий період дії воєнного стану.

Статтею 17 Закону України «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до положень статті 24 Закону №580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій.

За зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України або розвідувальних органів України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, беруть участь у здійсненні заходів щодо оповіщення військовозобов`язаних та резервістів спільно з представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також здійснюють адміністративне затримання та доставлення до цих центрів та органів призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, працівники поліції мають спеціальний статус, і приймаючи присягу працівника поліції, погоджуються на підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні служби і яких вони повинні дотримуватися.

При цьому позивач, будучи діючим працівником поліції, знехтував своїми обов`язками щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійного виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, скористався довірою керівництва, виїхав за межі України та не повернувся до виконання своїх службових обов`язків у період воєнного стану.

З приводу вимоги позивача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби до відповідно частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію», що підтверджується наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 148 о/с.

Зазначений наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 148 о/с визнано судом правомірним.

Відтак, оскільки положення частини 2 статті 9 Закону № 2262-ХІІ поширюються тільки на осіб, звільнених зі служби за власним бажанням через сімейні обставини або інші поважні причини, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в кількості 38 днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, при звільненні, суд зазначає таке.

Позивач в позовній заяві вказує, що на час звільнення він мав 38 днів невикористаної відпустки, проте в наказі № 148 о/с зазначено лише 24 дні, відповідачем не було враховано 14 календарних днів невикористаної у 2022 році додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 ЗУ «Про відпустки» та пунктом 12 статті 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учаснику бойових дій.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 року № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок № 1235). Цей Порядок розроблено відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими (пункт 1 Порядку № 1235).

Рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу (пункт 1 Порядку № 1235).

Відповідно до пунктів 10-11 Порядку № 1235 у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати.

Крім того, зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 148 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про національну поліцію». Відповідно до зазначеного наказу невикористані відпустки складають: за фактично відпрацьований час 2015 року у кількості 03 доби, за 2016 рік у кількості 10 діб, за 2022 рік у кількості 05 діб, за фактично відпрацьований час 2024 року у кількості 06 діб.

Згідно з повідомленням Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції України про нараховані суми при звільненні ОСОБА_1 , компенсація за невикористані відпустки позивачу нарахована за 24 доби в розмірі 6670,00 грн.

При цьому, Управлінням кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області надано довідку від 02 травня 2024 року № 1040/12/01-2024, в якій зазначено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається додаткова відпустка строком 14 календарних днів на рік. Право на таку відпустку має особа, яка набула статусу учасника бойових дій. Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, не переноситься на інший період (продовжується) у разі хвороби працівника, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією. Згідно з обліками УКЗ ОСОБА_1 додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2022 рік не використав.

Згідно з довідкою № 288 від 09.05.2024 року про розмір грошового забезпечення на день звільнення ОСОБА_1 , наданою Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області, при звільненні ОСОБА_1 нараховано грошову компенсацію за невикористані відпустки у кількості 24 доби в сумі 6670,00 грн. Із відрахуванням обов`язкових податків і зборів на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» 26.04.2024 року було перераховано кошти в сумі 6569,95 грн. На підтвердження зазначених обставин до вказаної довідки додано платіжну відомість на виплату грошового забезпечення за квітень 2024 року.

У довідці від 09.05.2024 року № 289 Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області зазначено, що Законом України «Про національну поліцію» визначено, що за невикористану відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Статтею 16-2 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Відпустка, передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», повинна бути використана працівником протягом календарного року, починаючи з 1 січня до 31 грудня включно. Рапорту ОСОБА_1 щодо надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік до підрозділів кадрового забезпечення не надходило. Законні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2022 рік відсутні.

Державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлює Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/960ВР).

Відповідно до статті 1 цього Закону, державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Частиною 1 статті 24 Закону № 504/96-ВР визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, а саме: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, виходячи з положень Закону № 3551-ХІІ, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.

Частиною 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Частинами першою та другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260 (далі Порядок № 260) передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно абзаців сьомого та восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.

Отже, частиною десятою статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні, зокрема, щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського.

Разом з тим, відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, яка надається учасникам бойових дій на підставі пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» згідно вказаної норми є додатковою відпусткою.

Вказані вище норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Вирішуючи спір в частині компенсації за невикористану додаткову відпустку особі, яка проходила службу в поліції та володіла статусом учасника бойових дій, судом також враховані правові висновки, що викладені в постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 360/4127/19; від 14.04.2021 у справі № 620/1487/20; від 11.11.2021 у справі № 200/1175/20-а.

Зокрема, Касаційний суд зазначив що, у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої законом України "Про відпустки" і статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Таким чином, суд доходить висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористаної додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 календарних днів.

Відтак, загальна кількість невикористаних позивачем відпусток складає 38 днів (24 дні, нарахованих відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 148 о/с, та 14 календарних днів невикористаної у 2022 році додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Щодо розміру компенсації за невикористану відпустку, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.

Пунктом 8 розділу І Порядку № 260 визначено, що за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується.

Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Як вбачається з довідки № 288 від 09.05.2024 року про розмір грошового забезпечення на день звільнення ОСОБА_1 , наданої Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області, до складу грошового забезпечення позивача входили наступні виплати: посадовий оклад - 2600,00 грн.; оклад за спеціальне звання «майор поліції» - 2000,00 грн.; надбавка за стаж служби (25%) - 1150,00 грн.; надбавка за специфічні умови проходження служби (45%) - 2578,50 грн.; премія з 01 по 03.03.2024 - 194,237% (відпустка), з 04.03.2024 - 0%; доплата за службу в нічний час за січень 2024 (18 год.); доплата за службу в нічний час за лютий 2024 (12 год.). При звільненні ОСОБА_1 нараховано грошову компенсацію за невикористані відпустки у кількості 24 доби в сумі 6670,00 грн. із розрахунку: 2600,00 грн.(посадовий оклад) + 2000,00 грн. (оклад за спеціальним званням) + 1150,00 грн. (надбавка за вислугу років) + 2587,50 грн. (надбавка за специфічні умови проходження служби), що складає 8337,50 грн./30 = 227,92 грн. х 24 = 6670,00 грн.

Отже, Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області суму компенсації за невикористані відпустки розраховано відповідно до абзацу восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 з урахуванням підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку.

Оскільки суд дійшов висновку щодо правомірності наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 148 о/с про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» та наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 березня 2024 року № 553 «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та їх покарання» в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , вимоги позивача щодо виплати компенсації за невикористану відпустку, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби, є необґрунтованим та задоволенню не підлягають.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування ОСОБА_1 компенсації за невикористані відпустки в кількості 38 днів та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки в кількості 38 днів, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, крім премії, відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з положеннями частини 3 статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: вул. Мадрика, б.7, м. Покровськ Донецької області, ) про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: вул. Мадрика, б.7, м. Покровськ Донецької області, ) щодо не нарахування ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації за невикористані відпустки в кількості 38 днів.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: вул. Мадрика, б.7, м. Покровськ Донецької області, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані відпустки в кількості 38 днів, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, крім премії, відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: вул. Мадрика, б.7, м. Покровськ Донецької області, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 600 (шістсот) гривень 00 копійок.

Рішення ухвалене та повне судове рішення складене 01 липня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар