Справа № 560/7266/24
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/7266/24
РІШЕННЯ

іменем України

01 липня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 16.10.2023.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. Водночас, повернення виконавчого документу за заявою стягувана не є заходом примусового виконання рішень, за допомогою якого державним виконавцем здійснюється стягнення або повернення заборгованості, а є способом добровільного врегулювання сторонами виконавчого провадження питань щодо умов фактичного виконання виконавчого документу, що і мало місце в даному випадку. Виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми. При стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Звертає увагу суду на те, що внесені Законом України «Про виконавче провадження» від 03 липня 2018 року зміни до ст. 27 даного Закону погіршили становище боржника - в даному випадку позивача, а також слід врахувати те, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, відтак у відповідача відсутні правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 4946,73 долари США та 37903,06 грн.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.06.2024 відкрито провадження в цій справі.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що виконавцем здійснювались всі необхідні дії для повного фактичного виконання рішення суду.

У судове засідання, призначене на 01.07.2024, учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Представник відповідача надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Тому, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, суд вважає, що справу №560/7266/24 необхідно розглянути без участі учасників справи за наявними матеріалами справи у письмовому проваджені.

Згідно з приписами статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі письмові докази, оцінивши їх у взаємозв`язку та сукупності, суд зазначає таке.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2016 року у справі №686/23750/14 позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 70308С40 від 6 серпня 2008 року в розмірі 45383 доларів США 57 центів, яка складається із: тіла кредиту в розмірі 38534 долари США 34 центи та відсотків в розмірі 10932 доларів США 98 центів, що за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення становить 1 253 447 грн. 47 коп., а також 82472 грн. 45 коп. штрафу та 296558 грн. 11 коп. пені звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 70308Z68 від 6 серпня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області та зареєстровано в реєстрі за № 4164, і з додатковим договором № 70308Z68-1 від 28 жовтня 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області та зареєстрованим в реєстрі за № 2557, а саме: квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки 208604 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 23.06.2016 у справі №686/23750/14 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2016 року в частині відмови у позовних вимогах про стягнення заборгованості та судових витрат скасовано та ухвалено нове. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором №70308С40 від 6 серпня 2008 року в розмірі 49467 (сорок дев`ять тисяч чотириста шістдесят сім) доларів США 32 центи, яка складається з: 38534 (тридцяти восьми тисяч п`ятисот тридцяти чотирьох) доларів США 34 центів заборгованості по тілу кредиту; 10932 (десяти тисяч дев`ятисот тридцяти двох) доларів 98 центів США заборгованості за відсотками та 296558 (двісті дев`яносто шість тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 11 коп. пені; 52767 (п`ятдесят дві тисячі сімсот шістдесят сім) грн. 39 коп. штрафних санкцій за невиконання вимог щодо страхування предмету іпотеки; 29705 (двадцять дев`ять тисяч сімсот п`ять) грн. 06 коп. штрафних санкцій за невиконання вимог щодо страхування непрацездатності. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 12004 (дванадцять тисяч чотири) грн. 76 коп. судового збору. В решті рішення залишено без змін.

28.09.2016 видано виконавчі листи у справі №686/23750/14.

04.10.2016 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52750124 з примусового виконання виконавчого листа Апеляційного суду Хмельницької області №686/23750/14 виданого 28.09.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» боргу в сумі 49467,32 дол. США та 379030,56 грн.

16.10.2023 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) у ВП №52750124 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 4946,73 долари США та 37903,06 грн.

Відповідно до постанови відповідача від 21.03.2024 у виконавчому провадженні № 52750124 про повернення виконавчого документа стягувачу, керуючись п.1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем повернуто виконавчий лист №686/23750/14, виданий 28.09.2016 Апеляційним судом Хмельницької області, стягувачу, в зв`язку з надходженням заяви стягувача від 07.02.2024 про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, а також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

22.03.2024 відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №74520121 з примусового виконання оскаржуваної постанови №52750124 від 22.03.2024.

Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII, у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження про стягнення основного боргу) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року (на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №52750124), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1- 6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною 9 цієї ж статті 27 обумовлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини 5 статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною 4 статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Проте, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

З урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону № 1404 - VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню у межах доводів учасників справи, суд зазначає наступне.

З урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З матеріалів справи убачається, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови в 2023 році про стягнення з позивача виконавчого збору, визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка зазначена у виконавчому листі від 28.09.2016 в справі №686/23750/14.

Тож державний виконавець визначив суму виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Таким чином, з урахуванням того, що внесені ЗУ «Про виконавче провадження» від 03 липня 2018 року зміни до ст. 27 даного Закону погіршили становище боржника - ОСОБА_1 , а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, у відповідача відсутні правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі в розмірі 4946,73 долари США та 37903,06 грн.

Отже, оскільки внесені Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ погіршили становище боржника (позивача), а державний виконавець фактично не стягнув з нього коштів за виконавчим документом, а тому відсутні підстави для стягнення виконавчого збору у визначеному виконавцем розмірі.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22.12.2023 у справі №640/38220/21.

Крім того, такі висновки суду узгоджуються з позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду в аналогічних правовідносинах в справі №560/8155/22 від 21.12.2022.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, підставою для задоволення позову в цій справі має бути необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.

Суд вважає, що факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас розмір такого виконавчого збору становить 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не суми що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Відтак, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII та підлягає скасуванню.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України, принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною та скасування спірної постанови, відтак позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору від 16.10.2023 ВП№52750124.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Тернопільська, 13/2, м. Хмельницький, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 29018 , код ЄДРПОУ - 37225071)

Головуючий суддя І.І. Тарновецький