Справа № 380/26884/23
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 рокусправа № 380/26884/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 1, ГУ ПФ України у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 2, ГУ ПФ України у Вінницькій області) в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №26 від 16.10.2023 в частині відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні та виплаті пенсії по віку на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового та пільгового стажу за Списком №2 період її роботи з 01.05.2023 по 20.09.2023 у ВП «Шахта "Червоноградська" ДП "Львіввугілля" та призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114, ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.10.2023 з врахуванням заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.05.2023 по 20.09.2023 у ВП "Шахта "Червоноградська" ДП "Львіввугілля" для обчислення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з метою призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» звернувся з відповідною заявою до відповідача, проте отримав відмову. Вважає відмову необґрунтованою та безпідставною.

Ухвалою суду від 20.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказав, що згідно поданих документів страховий стаж позивачки становив 29 років 9 місяців 22 дні, а стаж роботи за списком №2 складав 9 років 11 місяців 19 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Зазначив, оскільки право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до положень пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058 виникає у віці 54 років за наявності не менше 10 років стажу з повним робочим днем на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, у позивачки відсутнє право на призначення такої пенсії.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, а також долучених письмових доказів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.10.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України під час розгляду поданих заяв та необхідних для призначення або перерахунку пенсій документів застосовують принцип екстериторіальності на всій території України. У зв`язку з цим заяву позивача розглянув відповідач 2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії №26 від 16.10.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та недостатністю необхідного пільгового стажу 10 років.

Не погодившись з таким рішенням відповідача 2, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV) (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону;

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

- персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Відповідно до норм частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 вказаного Закону.

Згідно з статтею 11 Закону №1058-XV, обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058-XV.

Так, абзацом 1 частини 1 статті 20 Закону № 1058-XV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до частини 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України від 08.07.2010 №2464-IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Нормами статті 106 Закону № 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Таким чином, право на зарахування періоду праці особи на певному підприємстві не залежить від виконання підприємством обов`язку по нарахуванню та сплаті страхових внесків.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Крім того, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача (форма ОК-5, ОК-7) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки остання не може нести за це відповідальність.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій (додаток № 5 Порядку № 637).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Додатком № 5 Порядку № 637 визначено форму довідки, у якій передбачено, що вона підписується керівником, головним бухгалтером та начальником відділу кадрів (із зазначенням ініціалів та прізвищ).

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Судом з`ясовано, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Cписком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-XV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії №26 від 16.10.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та недостатністю необхідного пільгового стажу 10 років. Зокрема, у рішенні вказано, що до страхового та спеціального стажу не зараховано період роботи з 01.05.2023 по 20.09.2023, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату внесків.

З доказів у справі суд встановив, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 01.08.2013 переведена гірником поверхні третього розряду ВП ДШТ «Шахта Червоноградська» ДП «Львіввугілля» та працювала на відповідній посаді до 20.09.2023. Тобто, позивач у межах спірного періоду перебувала на посаді, яка входить до переліку посад, передбачених Списком №2 постанови Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016, яка дає право на пільгову пенсію.

Також, суд враховує довідку ОК-5 від 15.11.2023, відповідно до якої з 01.05.2023 по 20.09.2023 відсутні відомості про сплату страхових внесків роботодавцем.

З позиції суду, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії особи періодів її роботи на такому підприємстві.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верхового Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 09.09.2019 у справі №242/5448/16-а.

Таким чином, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, то відповідачем протиправно не зараховано період роботи позивача з 01.05.2023 по 20.09.2023 до її страхового та пільгового стажу роботи за Списком №2.

У спірному рішенні №26 від 16.10.2023 зазначено, що вік заявниці станом на дату звернення становить 54 роки 8 місяців, страховий та пільговий стаж без врахування періоду роботи ОСОБА_1 з 01.05.2023 по 20.09.2023 у ВП «Шахта Червоноградська» ДП «Львіввугілля» становить 28 років 09 місяців 22 дні та 9 років 11 місяців 19 днів відповідно, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, оскільки період роботи ОСОБА_1 з 01.05.2023 по 20.09.2023 у ВП «Шахта Червоноградська» ДП «Львіввугілля», який повинен бути зарахований до її страхового та пільгового стажу становить більше 4 місяців, пільговий стаж позивача за Списком №2 в сукупності становить більше 10 років.

Щодо висновку відповідача у рішенні №26 від 16.10.2023 про недосягнення позивачем пенсійного віку 55 років суд вказує на таке.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.

З огляду на викладене, оскільки заявниця 18.01.1969 року народження та вік станом на дату звернення становив 54 роки 8 місяців, доводи відповідача 2 про недосягнення позивачем відповідного віку у 55 років, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах є помилковими.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 54,8 років, мала страховий стаж роботи більше 29 років, у тому числі на роботах за списком № 2 більше 10 років, пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV та на відсутність у неї необхідного пільгового стажу 10 років, а тому спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії №26 від 16.10.2023 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду слід виснувати, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що достатнім та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати ГУ ПФ України у Вінницькій області зарахувати до загального страхового та пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.05.2023 по 20.09.2023 у відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» державного підприємства «Львіввугілля» та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 144, статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 24.05.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач 2 не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд, - в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №26 від 16.10.2023.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21028, Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область; ) зарахувати до загального страхового та пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) період роботи з 01.05.2023 по 20.09.2023 у відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» державного підприємства «Львіввугілля» та повторно розглянути заяву від 24.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 144, статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21028, Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяКравців Олег Романович