Справа № 200/2329/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року Справа№200/2329/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до третьої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування пенсії позивачу з 01.01.2023 року в розмірі меншому аніж передбачено ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити пенсію позивачу з 01.01.2023 року в розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, як це передбачено ст. 8 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 25.10.2019 року звернувся до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком з доданими до неї документами. Своїм рішенням управління від 01.11.2019 року призначило позивачу пенсію за віком за Списком № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач зазначив, що 28.03.2024 року він звернувся до пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії, якою просив зарахувати стаж підземний за списком №1 2007-2021 та призначити пенсію у розмірі ст.8 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці». Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - третьою особою), в межах опрацювання звернень за принципом єдиної черги, розглянуто заяву, подану через веб-портал, на проведення перерахунку пенсії «перехід на інший вид пенсії». Розглянувши матеріали електронної пенсійної справи та опрацювавши перерахунок, було з`ясовано, що позивач отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Список №1 та згідно долучених до заяви документів не вбачається право на інший вид пенсії. З урахуванням наведеного було прийнято рішення відмовити позивачу у проведенні перерахунку пенсії згідно з заявою від 28.03.2024. Позивач зауважив, що при прийнятті цього рішення застосовувався розрахунок стажу станом на 31.12.2022 року, згідно якого його стаж складає 28 років страхового стажу та 15 років підземного за списком №1. Позивач закцентував свою увагу на тому, що його підземний стаж за Списком №1, складає 15 років 11 місяців 7 днів станом на 31.12.2022 року. Позивач зазначив, що згідно протоколу про перерахунок пенсії від 25.02.2024 розмір його пенсії з надбавками становить - 4182.57 грн., що значно менше, аніж передбачено ст.8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». Враховуючи, що третьою особою було встановлено та зазначено у рішенні, що позивач отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Список №1 та має підземного стажу 15 років, позивач вважає наявність бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач) щодо не нарахування та не виплати йому пенсії у розмірі відповідно до приписів ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач) надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що позивач не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про перерахунок пенсії, а 28.03.2024 звернувся із заявою «про перехід на інший вид пенсії». Заяву позивача, відповідно до екстериторіальності, було розглянуто третьою особою та рішенням від 05.04.2024 № 47 позивачу було відмовлено в переведенні на інший вид пенсії у зв`язку з тим, що позивач отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Список №1. Відповідач зауважив, що згідно долучених до заяви документів не вбачається право на інший вид пенсії та рішення від 05.04.2024 про відмову в переведенні на інший вид пенсії було розглянуто по суті викладених в заяві від 28.03.2024 вимог, та прийнято відповідне рішення з дотриманням норм чинного законодавства. Відповідач вважає, що позовні вимоги не відповідають вимогам, які були зазначені в заяві від 28.03.2024 року та окрім цього, відсутні й підстави для перерахунку пенсії позивачу з 01.01.2023 року, оскільки заява про перерахунок пенсії саме з цієї дати, в матеріалах пенсійної справи відсутня. З позовної заяви не вбачається за яких саме підстав, орган Пенсійного фонду України має здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2023 та позивачем такі вимоги не обґрунтовуються жодними доказами. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що для здійснення перерахунку пенсії, позивачем мають бути здійснені відповідні дії, а саме, подано відповідну заяву про перерахунок пенсії, проте, така заява в матеріалах справи відсутня. Відповідач зазначив, що отримання позивачем рішення про відмову в переведенні на інший вид пенсії від 05.04.2024 на його заяву від 28.03.2024 не змінює момент, з якого він повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку. З урахуванням наведеного відповідач вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом. Відповідач зауважив, що рішення, яке стало підставою для звернення до суду було прийнято третьою особою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, тому позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є необґрунтованими, а само управління, є неналежним відповідачем у справі. Відповідач вважає, що позовні вимоги про зобов`язання саме його вчинити певні дії, не підлягають задоволенню, оскільки рішення про відмову в призначені пенсії було прийнято третьою особою по справі. Стосовно правових підстав для застосування норм ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», відповідач зазначив наступне, що позивач перебуває на обліку у нього (дислокація м. Покровськ). При цьому, загальний стаж позивача складає 43 роки 05 місяців 06 днів, в тому числі: 10 років 06 місяців 04 дні - пільговий стаж на роботах, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах, пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, терміном не менше 25 років відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202; 09 років 03 місяці 06 днів пільговий стаж за Списком № 1. Відповідач зазначив, що у позивача відсутнє право на застосування ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» через відсутність 15 років пільгового стажу на підземних роботах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202. З огляду на вищевикладене, відповідач вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі.

Третьою стороною, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, на адресу суду були надані письмові пояснення, в яких було зазначено, що позивач 28.03.2024 звернувся із заявою «перехід на інший вид пенсії», поданою через веб-портал Пенсійного фонду. Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Своїм рішенням Головне управління №47 від 05.04.2024 відмовило позивачу у проведенні перерахунку пенсії. До поданої заяви позивач додав наступні документи: паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, копію наказу №1/1 від 02.01.2017 «Про затвердження переліку професій, посад з пільгового пенсійного забезпечення», видану ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», копію наказу №58/1 від 16.04.2017 «Про затвердження переліку професій, посад з пільгового пенсійного забезпечення», видану ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», довідку про підтвердження наявного трудового стажу №187 від 25.03.2021, видану ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», довідку про підтвердження наявного трудового стажу №941 від 19.12.2021, видану ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», копію трудової книжки. При розгляді заяви позивача було встановлено, що позивач отримує пенсію, призначену за віком на пільгових умовах (Список №1) з 20.10.2019, право на інший вид пенсії відсутнє. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог та виступає на стороні відповідача, просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.05.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 01.07.2024 у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо визнання його неналежним відповідачем відмовлено.

Про відкриття провадження у справі, сторони були належним чином повідомлені, відповідно до наявності у представника позивача адвоката Сакун Віталія Анатолійовича, відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - реєстрації кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка, де в графі «доставлено» зазначена дата 01.05.2024, тобто сторони належним чином отримали копію ухвали про відкриття провадження по справі №200/2329/24.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Відповідно до наявного в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_2 виданим Красноармійським МВ УМВС України в Донецькій області від 04.01.1996 року є громадянином України.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, позивач є отримувачем пенсії за віком (робота за Списком №1) призначеної йому відповідно до п.2 ч.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України №1788 ст.13 п. а) (робота за Списком №1) з 20.10.2019 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями перерахунку пенсії 01.03.2024 року, довідкою форми РС-право та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, .

Як встановлено судом, позивач 28.03.2024 року надіслав засобами веб-порталу Пенсійного фонду України заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просив в графі «прошу пенсію» - призначити, в графі «вид пенсії» - перехід на інший вид пенсії, в графі «паспорт», «ким виданий» зазначив зарахувати стаж підземний за списком №1 2007-2021 та призначити пенсію у розмірі ст.8 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці».

За принципом екстериторіальності заяву позивача про перехід на інший вид пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, що підтверджується позовною заявою, відзивом відповідача та письмовими поясненнями третьої особи на позовну заяву та насамперед рішенням №47 від 05.04.2024.

Відповідно до рішення про відмову в перерахунку пенсії №47 від 05.04.2024 року прийнятим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому було зазначено що розглянувши матеріали електронної пенсійної справи та опрацювавши перерахунок, було з`ясовано, що заявник отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Список №1. Згідно долучених до заяви документів не вбачається право на інший вид пенсії. Враховуючи вищезазначене, прийнято рішення відмовити позивачу у проведенні перерахунку пенсії згідно з заявою №1437 від 28.03.2024 року.

Позивач, звертаючись до суду з даним адміністративним позовом зауважив, що згідно розрахунку його підземний стаж за Списком №1 складає 15 років 11 місяців 7 днів станом на 31.12.2022 року. Згідно протоколу про перерахунок пенсії від 25.02.2024 розмір пенсії позивача з надбавками складає 4182.57 грн., що значно менше, аніж передбачено ст.8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». Враховуючи, що третьою особою - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було встановлено у рішенні, що він отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Список №1, та має стажу 15 років та більше підземного стажу, то наявна саме бездіяльність відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати пенсії у розмірі ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відповідач у своєму відзиві зазначив, що за встановлених у справі обставин позивач не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про перерахунок пенсії, а 28.03.2024 позивач звернувся із заявою «про перехід на інший вид пенсії».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Суд зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин тобто станом на дату подання позивачем заяви про перехід на інший вид пенсії 28.03.2024 року), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон №1058).

Частиною 1 ст.44 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV установлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Суд зауважує, що в ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, було зазначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника.

Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Додатком 1 до Порядку №22-1 передбачена форма заяви про призначення/перерахунок пенсії.

Згідно з п. 2.23 Порядку №22-1 передбачено, що при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Відповідно до п. 4.1 Порядку №22-1 установлено, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Також, приписами пунктів 4.3 і 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Суд зауважує, що реалізація позивачем права на призначення пенсії повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі №1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.

Зміст наведених норм права свідчить про те, що обов`язок прийняти рішення про призначення пенсії або про відмову в призначенні пенсії (тобто прийняти рішення по суті), виникає у територіального органу Пенсійного фонду за наслідками розгляду заяви особи, яка складена у формі, установленій вказаним Порядком № 22-1, та яка може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID.

Наведеними нормами чинного законодавства, а саме вказаним Порядком № 22-1, визначено чіткий алгоритм дій щодо подання та оформлення документів для призначення пенсії.

Судом було встановлено, що позивачу була призначена пенсія за віком (робота за Списком №1) відповідно до п.2 ч.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України №1788 ст.13 п. а) (робота за Списком №1) з 20.10.2019 року та позивач продовжував працювати за посадами, які відносяться до пільгового стажу за Списком №1, що підтверджується трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_3 дата заповнення 06.04.1992 року, довідкою форми РС-право, розрахунком його страхового та пільгового стажу.

В той же час, за встановлених у справі обставин, судом з`ясовано, що позивач не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою встановленого зразка про перерахунок його пенсії з урахуванням додаткового стажу набутого ним під час роботи після вже призначеної раніше йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Як раніше вже було зазначено, що також не заперечується сторонами по справі, позивач 28.03.2024 року надіслав засобами веб-порталу Пенсійного фонду України заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просив в графі «прошу пенсію» - призначити, в графі «вид пенсії» - перехід на інший вид пенсії, в графі «паспорт», «ким виданий» зазначив зарахувати стаж підземний за списком №1 2007-2021 та призначити пенсію у розмірі ст.8 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці».

За принципом екстериторіальності заяву позивача про перехід на інший вид пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області та відповідно до рішення про відмову в перерахунку пенсії №47 від 05.04.2024 року прийнятим саме цим Головним управлінням, підставою відмови слугувало те, що заявник отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком №1. Згідно долучених до заяви документів не вбачається право на інший вид пенсії. Враховуючи вищезазначене, прийнято рішення відмовити позивачу у проведенні перерахунку пенсії згідно з заявою №1437 від 28.03.2024 року.

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, позивач не оскаржує дії та рішення прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, а пов`язує це рішення, як момент з якого він дізнався про порушення його прав в частині нарахування у відповідній сумі пенсії, а саме вважає протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області допущену відносно нього щодо нарахування йому пенсії з 01.01.2023 року в розмірі меншому аніж передбачено ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відповідно до приписів частин 1-3 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено:

- розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;

- суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень;

- кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Гарантоване у статті 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Зважаючи на наведене, суд доходить висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Більш того, щоб позивачу був наданий судовий захист, суд має встановити наявність порушеного права. При цьому, обов`язок щодо доказування факту наявності порушеного права покладається саме на позивача.

Суд також звертає увагу, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що позивач дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких він просить і це право, свобода чи інтерес порушені у сфері публічно-правових відносин.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, суд зазначає, що оскаржуване рішення, дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача.

Тобто, що кожна особа (позивач) має право звернутися за захистом свого порушеного права, порушення якого допущено особою, до якої заявлено позов. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Однак, гіпотетичний інтерес не охоплюється судовим захистом. Наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно.

Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Слід наголосити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Так, позивач вказує на обов`язок відповідача зобов`язати нарахувати та виплатити йому пенсію з 01.01.2023 року в розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, як це передбачено ст. 8 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Однак, як зазначалося вище, чинним законодавством чітко визначено, що перерахунку пенсії передує звернення особи із відповідною заявою та документами.

На момент виникнення спірних у цій справі правовідносин, абзацом третім ч. 1 ст. 44 Закону України № 1058-IV передбачено, що порядок подання та «оформлення документів» для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Отже, законодавець передбачив, що правління Пенсійного фонду (за відповідним погодженням) визначає не тільки порядок подання документів для призначення пенсії, а й порядок оформлення документів.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин, для вирішення питання щодо призначення пенсії, особи мають подавати документи, що оформлені у встановленому порядку, зокрема відповідно до Порядку №22-1.

Наведене узгоджується із підходом, який застосовано Верховним Судом у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 640/28815/21.

Поряд із цим, суд зауважує, що позивачем не надано доказів того, що ним вчинялися будь-які дії щодо проведення цього перерахунку, після отримання рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та відповідно протоколу розрахунку його пільгового стажу за Списком №1, з якої він й дізнався про наявність у нього цього права, а саме доказів безпосереднього звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з відповідною заявою.

Тому, така пасивна поведінка не може свідчити про порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області його прав та інтересів.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані учасниками справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо нарахування пенсії позивачу з 01.01.2023 року в розмірі меншому аніж передбачено ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Враховуючи, що позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію позивачу з 01.01.2023 року в розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, як це передбачено ст. 8 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці» є похідними, тому теж задоволенню не підлягають.

В той же час, суд зауважує позивачу, що вищенаведене не перешкоджає йому реалізувати право на пенсійне забезпечення шляхом звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у встановленому порядку із поданням належним чином оформлених документів.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 32, 139, 243 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02 липня 2024 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець