Справа № 440/12275/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 липня 2024 р.Справа № 440/12275/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі № 440/12275/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту ГУПФУ в Полтавській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження з 01.03.2023 ОСОБА_1 розміру збільшення пенсії, передбаченого п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», розміром 1500 гривень;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.03.2023 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) у розмірі 1,197 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, максимальним (граничним) розміром 1500 грн, без обмеження виплати пенсії максимальним розміром;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позову.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 у справі № 440/12275/ адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі № 440/12275/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 по справі № 440/12275/23 - скасовано.

Прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження з 01.03.2023 ОСОБА_1 розміру збільшення пенсії, передбаченого п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», розміром 1500 грн.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.03.2023 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) у розмірі 1,197 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, максимальним (граничним) розміром 1500 грн з урахуванням фактично сплачених сум.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014)) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн 44 коп., та за подання апеляційної скарги у розмірі 644 (шістсот сорок чотири) грн 16 коп.

11.04.2024 до Другого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшла заява, в якій він просить ухвалою суду зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до суду в десятиденний строк звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі № 440/12275/23.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2024 у справі № 440/12275/23 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю - задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) подати звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 по справі № 440/12275/23 протягом 60 днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

19.06.2024 до Другого апеляційного адміністративного суду ГУ ПФУ в Полтавській області надійшов звіт про результати виконання постанови суду від 25 березня 2024 року у справі № 440/12275/23, в якому зазначено про неможливість виконання відповідачем постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024, оскільки загальна сума пенсії до виплати була обмежена розміром пенсії, визначеним в рішенні по справі № 440/16511/2 (29279,49 грн.).

Проінформував, що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі № 440/12275/23, відповідачем 27.03.2024 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 1,197 згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого п. 1-7 цієї постанови, максимальним розміром 1500,00 грн., розмір якої становить 34653,55 грн.

Разом з цим, з огляду на відсутність у постанові у справі № 440/12275/23 зобов`язань з приводу встановлення нового розміру пенсії без обмеження максимальним розміром, а саме 34653,55 грн, виплата такого розміру пенсії не здійснюється, а обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

З огляду на вищевикладене, посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.11.2018 у справі № 816/2016/17 переконував, що під час розгляду позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, позаяк виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Додатково зауважив, що виплата пенсій ГУ ПФУ здійснюється виключно за рахунок коштів фонду та інших джерел, визначених законодавством. Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду визначена у бюджеті фонду на 2023 рік, виплата яких здійснюється у порядку черговості, зокрема, на даний час виплату заборгованості на виконання рішень судів проведено в межах коштів, виділених на зазначені цілі у 2023 році, дата набрання чинності яких 20.09.2020.

Враховуючи відсутність у відповідача права самостійно формувати та виділяти кошти із бюджету на фінансування пенсій, стверджував про вчинення працівниками ГУ ПФУ в Полтавській області всіх дій, спрямованих на виконання рішення суду, в межах та у спосіб, передбачений законодавством, що свідчить про відсутність в таких діях ознак протиправності.

Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про накладення штрафу у порядку ст. 382 КАС України, у якому позивач заперечуючи проти наданого відповідачем звіту про виконання рішення суду, просив вважати його фактично неподаним.

Так, з огляду на те, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі № 440/12275/23 досі залишається невиконаною, з посиланням на ч. 4 ст. 383 КАС України, просив суд апеляційної інстанції вирішити питання про накладення штрафу на відповідача.

В наданих до суду апеляційної інстанції запереченнях на клопотання позивача про накладення штрафу, ГУ ПФУ в Полтавській області, посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 17.04.2019 у справі № 342/158/17, наголошував на відсутності умисного невиконання пенсійним органом зобов`язань щодо здійснення належних позивачу виплат, що унеможливлює накладення штрафу на керівника управління за невиконання рішення суду.

Додатково зауважив, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів (постанова Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 420/70/19).

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від обох сторін надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про виконання судового рішення, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Так, у рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Так, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 по справі № 440/12275/23, якою було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.03.2023 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) у розмірі 1,197 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, максимальним (граничним) розміром 1500 грн з урахуванням фактично сплачених сум, набрала законної сили з дати її прийняття 25.03.2024.

Відповідно до частин 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права на судовий захист.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2024 по справі № 440/12275/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) подати звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 по справі № 440/12275/23 протягом 60 днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

19.06.2024 ГУ ПФУ в Полтавській області подано звіт про виконання судового рішення, зі змісту якого колегією суддів встановлено, що відповідачем фактично не виконано постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024, а лише повідомлено суд про неможливість її виконання з посиланням на те, що загальна сума пенсії до виплати була обмежена розміром пенсії, визначеним в рішенні по справі № 440/16511/23 (29279,49 грн.).

Колегія суддів зазначає, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 у справі № 440/16511/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити з 01.05.2022 ОСОБА_1 пенсію з урахуванням щомісячної доплати в сумі 2000 грн до розміру пенсії згідно з Постановою № 713 без обмеження виплати пенсії максимальним розміром. З відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що вказане рішення суду набрало законної сили 19.03.2024.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно із частиною 2 статті 13 Закону № 1402-VIII обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до положень частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з правовим висновком, що міститься постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 32 постанови від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Преюдиційно встановлені обставини не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не визначено законом.

Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України.

Таким чином, колегія суддів враховує, що обставини наявності у позивача права на отримання розміру пенсії без обмеження її виплати максимальним розміром не підлягають дослідженню та з`ясуванню в контексті даної справи.

До того ж, в межах розгляду справи № 440/12275/23 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2024 було констатовано, що під час виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі № 440/12275/23 відповідач повинен був врахувати і рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 у справі № 440/16511/23, яким зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження виплати пенсії максимальним розміром, чого зроблено не було, оскільки фактично розмір пенсії, який після перерахунку підлягав виплаті у сумі 34653,55 грн, обмежено максимальним розміром до 29279,49 грн, що свідчить про невиконання вказаної постанови в частині здійснення виплати позивачу належного розміру пенсійного забезпечення.

З огляду на те, що станом на 01.07.2024 рішення суду у даній справі в частині здійснення виплати належного розміру пенсії (34653,55) не виконано, що не спростовано відповідачем по справі, твердження відповідача про повне виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі № 440/12275/23 та, як наслідок, наявність підстав для прийняття звіту у справі № 440/12275/23, є неприйнятними.

Як вбачається з наданого до матеріалів справи перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ГУ ПФУ в Полтавській області здійснено перерахунок пенсії позивача, дослідивши зміст якого судом апеляційної інстанції встановлено, що після проведеного перерахунку пенсії на виконання постанови у справі № 440/12275/23 розмір пенсії позивача склав 34653,55 грн, що включає:

- 23929,38 грн. - основний розмір пенсії 88% грошового забезпечення (вислуга років 31);

- 3350,11 грн. - індексація базового ОСНП 2022 (23929,38*0,140);

- 5374,06 грн. - індексація базового ОСНП 2023 (23929,38*0,1970);

- 2000,00 грн. - щомісячна доплата до 2000 відповідно до Постанови № 713 від 14.07.2021.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що за змістом резолютивної частини постанови від 25.03.2024 на відповідача покладено обов`язок не лише здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 а й вчинити дії щодо проведення повної виплати пенсії.

При цьому, із наданого до матеріалів справи розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № 94 8276 за Дорученням № Д 948276/21 вбачається, що сума доплати (заборгованості) після здійсненого перерахунку пенсії на виконання рішення у справі № 440/12275/23 становить 0,00 грн, а розмір пенсії, яка підлягає виплаті визначено на рівні 29279,49 грн, тобто знов обмежено максимальним розміром, що за висновком суду, викладеним в ухвалі від 26.04.2024 у справі № 440/12275/23 визнано протиправним.

Таким чином, відповідач, здійснивши перерахунок пенсії позивача, залишив поза увагою постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 та ухвалу від 26.04.2024 у справі № 440/12275/23 в частині здійснення виплати пенсії позивачу у належному розмірі із врахуванням висновків суду у рішенні у справі № 440/16511/23.

Отже, відповідачем не надано доказів на підтвердження виконання ГУ ПФУ в Полтавській області рішення суду апеляційної інстанції. Наведене не заперечується відповідачем.

Інші документи, надані відповідачем, також не підтверджують виконання судового рішення у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що поданий ГУ ПФУ в Полтавській області звіт про виконання рішення суду від 25.03.2024 по справі № 440/12275/263 не підтверджує виконання постанови суду апеляційної інстанції в частині виплати пенсії ОСОБА_1 в належному йому розмірі.

Приписами ч. 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

З огляду на викладене, враховуючи, що поданий Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 по справі № 440/12275/23 не підтверджує виконання рішення суду, колегія суддів на підставі ч.2 ст. 382 КАС України вважає за необхідне встановити новий строк для подання відповідачем звіту про виконання судового рішення в цій справі протягом 60 днів з дня набрання законної сили даною ухвалою.

Водночас, колегія суддів вважає, що накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області за невиконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 є наразі передчасним з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Так, повноваження Пенсійного фонду України, як виконавця бюджетних програм у спірних правовідносинах, передбачені статтею 23 Бюджетного кодексу України, в частині першій якої зазначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Крім того, приписами пунктів 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України встановлено, що взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України та здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється управлінням Пенсійного фонду виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством, зокрема, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження. Інших фінансових можливостей крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Так, із наданого відповідачем тимчасового розпису доходів і видатків ГУ ПФУ на І і ІІ квартали 2024 року вбачається, що кошти на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду не передбачені.

При цьому, слід зазначити, що виділення коштів із бюджету Пенсійного фонду України на фінансування вказаних платежів не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України, що дає підстави для висновку про відсутність в діях керівника головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ознак вини та умислу.

Фактичне невиконання рішення зумовлено тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття. Тому, за умови дотримання Головним управлінням Пенсійного фонду у Полтавській області встановленого порядку виконання судового рішення, рішення щодо накладення штрафу на керівника управління є передчасним, оскільки жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив, зокрема, в ухвалі від 19 травня 2015року № 21-1044а15 та в постанові від 22 листопада 2016 року у справі № 804/5081/13-а та підтримав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 16 липня 2018 року у справі № 811/1469/18.

Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративний суд має зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене та відсутність доказів умисного невиконання рішення суду з боку відповідача саме в особі керівника ГУПФУ в Полтавській області, станом на дату розгляду відповідної заяви відсутні підстави для накладення штрафу на керівника ГУПФУ в Полтавській області, що зумовлює відмову у задоволенні заяви позивача в цій частині.

Аналогічні висновки та правову позицію щодо накладення штрафу на керівника пенсійного органу в порядку ч.2 ст.383 КАС України викладено у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року по справі № 560/523/19, яка в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Таким чином, клопотання позивача про розгляд звіту та накладення штрафу за неподання звіту про виконання рішення суду підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 242, 243, 250, 321, 325, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В

Клопотання позивача про визнання неподаним звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 19.06.2024 та накладення штрафу - задовольнити частково.

Відмовити у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про виконання судового рішення від 19.06.2024.

Встановити новий строк для подання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області звіту про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 по справі № 440/12275/23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) подати звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 по справі № 440/12275/23 протягом 60 днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Русанова В.Б.