Справа № 160/10150/24
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
18.04.2024 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати щомісячного підвищення призначеної пенсії в розмірі 9% ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області застосувати щомісячне підвищення призначеної пенсії за віком в розмірі 9% ОСОБА_1 з 01.03.2023 року.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 10.08.2010 року була призначена пенсія за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 06.06.2022 року позивачу виповнилось 60 років та позивач вперше звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листом відповідача від 05.10.2023 року та від 25.10.2023 року позивача було повідомлено, що пенсійна справа була переглянута та приведена до норм чинного законодавства, у зв`язку з чим розмір пенсії зменшився та у зв`язку з чим виникла переплата по пенсії з 01.03.2023 року по 30.09.2023 року. Так, до пенсії позивача не встановлено щомісячне підвищення в розмірі 9 відсотків пенсії у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 року №963 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб у 2022 році та в подальшому», що привело до зменшення розміру пенсії. Позивач вважає дії відповідача щодо припинення виплати щомісячного підвищення призначеної пенсії в розмірі 9% протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки позивачу вперше призначена пенсія за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у червні 2022 року. З огляду на вказане позивач просила задовольнити позовні вимоги.
19.04.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
07.05.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління з 10.08.2010 та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 14.06.2022 року позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб у 2022 році та в подальшому» від 15.09.2021 № 963 жінкам, які народилися у період з 1 січня 1962 року по 31 грудня 1962 року, до пенсії за віком, обчисленої відповідно до статті 27 Закону № 1058, встановлюється щомісячне підвищення в розмірі 9 відсотків зазначеної пенсії за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія. З 01.03.2023 пенсію за віком позивача приведено у відповідність до норм чинного законодавства. Враховуючи вище викладене, відсутні підстави для призначення щомісячного підвищення в розмірі 9 відсотків пенсії за віком позивача, оскільки з 10.08.2010 було призначено пенсію за вислугу років. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
11.05.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до якої вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 року № 963 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб у 2022 році та в подальшому», із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ від 24.02.2023 № 168, зазначено, що з метою здійснення послідовних заходів щодо підтримки найбільш вразливих категорій осіб, які досягли відповідного віку та мають тривалий страховий стаж, і додаткового соціального захисту жінок в умовах підвищення пенсійного віку Кабінет Міністрів України постановив, що жінкам, які народилися у період з 1 січня 1962 р. по 31 грудня 1962 р., до пенсії за віком, обчисленої відповідно до статті 27 Закону України № 1058, встановлюється щомісячне підвищення в розмірі 9 відсотків зазначеної пенсії за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія. Рік народження 06.06.1962 входить до проміжку часу, встановленого Постановою для виплати щомісячного підвищення. На підставі вищевикладеного позивач вважає, що відповідач протиправно не здійснює доплату до пенсії в розмірі 9 відсотків зазначеної пенсії.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 10.08.2010 та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З 14.06.2022 року ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
19.12.2023 року ОСОБА_1 зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою з питання підвищення розміру пенсії за віком.
Позивач вважає дії відповідача щодо припинення виплати щомісячного підвищення призначеної пенсії в розмірі 9% протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Так, до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, норми Постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб у 2022 році та в подальшому» № 963, 15.09.2021.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пунктом 6 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком з 14.06.2022 року. З 01.03.2023 року пенсія позивачки складає 6522,76 грн.
При цьому, з 10.08.2010 року позивачка отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Матеріалами справи також підтверджується, що з 14.06.2022 року ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Частиною 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 % за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.
При цьому, пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб у 2022 році та в подальшому» N 963, 15.09.2021 визначено:
Установити, що жінкам, які народилися у період з 1 січня 1962 р. по 31 грудня 1962 р., до пенсії за віком, обчисленої відповідно до статті 27 Закону, встановлюється щомісячне підвищення в розмірі 9 % зазначеної пенсії за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.
Отже, вказаною нормою встановлені умови щодо виплати щомісячного підвищення в розмірі 9 % зазначеної пенсії - до цього не призначалася будь-яка пенсія.
Натомість матеріалами справи підтверджується, що позивачка отримувала з 2010 року пенсію за вислугу років.
Враховуючи вищевикладене та те, що позивачу раніше була призначена пенсія, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.
Таким чином, у даному випадку відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу різниці між фактично отриманими та належними до сплати сумами пенсії.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України, не вирішується.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв