Справа № 520/35459/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 р. Справа № 520/35459/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 13.02.24 по справі № 520/35459/23

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ

Головне управління ДПС у Харківській області (далі по тексту - позивач, ГУ ДПС у Харківській області) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до фізичної особи ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просило суд стягнути до бюджету України з фізичної особи з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , суму податкового боргу у розмірі 45324 (сорок п`ять тисяч триста двадцять чотири) грн 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що станом на дату звернення до суду за фізичною особою ОСОБА_1 обліковується узгоджений та несплачений податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у загальній сумі 45324,00 грн Вказаний борг виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 14.12.2022 № 0-2003, яке надсилалися на адресу платника податків рекомендованим листом та вручено відповідачу особисто 05.08.2023, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, доданого до позовної заяви, в судовому або адміністративному порядку не оскаржувались.

Зазначив, що на виконання вимог пп.59.1 ст.59 Податкового кодексу України (далі ПК України), на адресу відповідача направлено податкову вимогу форми «Ф» № 3150-55 від 18.12.2018, яка станом на час звернення до суду з цим позовом є дійсною, не скасована та не відкликана. Враховуючи несплату відповідачем у встановлений законодавством строк вказаної суми податкового боргу, керуючись п. 87.11 ст. 87 ПК України, позивач стверджує про наявність підстав для стягнення такого боргу за рішенням суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 по справі № 520/35459/23 адміністративний позов Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ) до Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу - задоволено.

Стягнуто до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), суму податкового боргу в розмірі 45324 (сорок п`ять тисяч триста двадцять чотири) грн 00 коп.

Відповідач не погодився із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставини справи, не дослідження та не врахування наданих суду доказів, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 по справі № 520/35459/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції помилково встановлено, що станом на дату звернення до суду ОСОБА_1 має податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченому фізичними особами у сумі 45324,00 грн., який складається із грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом, згідно податкового повідомлення - рішення від 14.12.2022 № 0-2003, оскільки з 24 лютого 2022 року існує певна невизначеність щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки. Так, Законом № 2142-IX від 24.03.2022 пункт 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України доповнено підпунктом 69.22, згідно з яким для фізичних осіб за 2021 та 2022 податкові (звітні) роки, а для юридичних осіб за період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, яке розташоване на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, а також об`єктів житлової нерухомості, що стала непридатною для проживання у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Крім того, тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, не нараховується та не сплачується податок на майно за об`єкти нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, яке розташоване на таких територіях. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії та територій тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок визнання об`єктів житлової нерухомості такими, що непридатні для проживання у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначається Кабінетом Міністрів України. З 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу м.Лозова входить до переліку громад, що

З посиланням на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 807/2097/16, стверджував про помилковість висновку суду, що згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, платнику направлено податкову вимогу від 18.12.2018 №3150-55, оскільки, у разі спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу такий борг визнається безнадійним і підлягає списанню разом з нарахованими на такий податковий борг пенею та штрафними санкціями. З цього часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-яких заходів щодо стягнення суми боргу.

Підсумовуючи вищевикладене, вважає рішення суду необґрунтованим і винесеним без встановлення дійсних обставин та належної оцінки доказів.

Відповідач у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Цитуючи положення підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, підпункту 16.1.4 пункту 16.1 ст. 16, підпункту 19-1.1.22 пункту 19-1 статті 19-1, пункту 87.11 статті, зазначив, що фізична особа ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель, а тому є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченому фізичними особами.

Враховуючи, що станом на дату звернення до суду відповідач має податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 45324,00 грн, що складається із грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом згідно з податковим повідомленням - рішенням від 14.12.2022 № 0-2003, яке не оскаржувалося позивачем ані у адміністративному, ані у судовому порядку, переконував, що в силу вимог пункту 56.18 статті 56 ПК України зумовлює обов`язок платника податку сплатити кошти за таким зобов`язанням у встановлений законом строк.

Звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що за податковим повідомленням - рішенням від 14.12.2022 № 0-2003 платнику податків нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 45324,00 грн за 2021 рік, що вбачається зі змісту як податкового повідомлення-рішення так і розрахунку до нього, а тому усі доводи платника податків, що нарахування податку здійснено за 2022 рік та є неправомірними, є безпідставними та такими, що нічим не підтверджені.

З огляду на положення статті 59 Податкового кодексу України, зауважив, що податкова вимога є діючою у весь період існування податкового боргу та відкликається лише у разі, або скасування її судом, або погашення усього наявного податкового боргу, а тому твердження апелянта про сплив строку 1095 днів від дати винесення вимоги є хибними.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 є власником нежитлових будівель, а тому платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченому фізичними особами.

Станом на дату звернення до суду ОСОБА_1 має податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченому фізичними особами у сумі 45324,00 грн, який складається із грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом, згідно податкового повідомлення - рішення від 14.12.2022 № 0-2003.

Згідно з пунктом 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, платнику направлено податкову вимогу від 18.12.2018 №3150-55, проте поштове відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання. З моменту направлення податкової вимоги, податковий борг платника податків існував не припиняючись.

Враховуючи, що станом на дату звернення позивача з даним позовом сума заборгованості обліковуються в інтегрованих картках відповідача за відповідним платежем, а податкова вимога є дійсною, в судовому порядку не оскаржувалася, не є скасованою, зміненою або відкликаною, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у Харківській області.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За визначенням, наведеним в підпункті 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком платника податку є обчислення, декларування та/або сплата суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Положеннями підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Положеннями п.п. 54.3.3. п. 54.3 ст. 54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

За правилами п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

За змістом пункту 56.17 статті 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується, зокрема, днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Відповідно до вимог пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, якщо рішення контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань за результатами адміністративного та судового оскарження не було скасовано і є чинним, такі зобов`язання вважаються узгодженими.

Колегією суддів встановлено, що заявлена контролюючим органом до стягнення сума несплаченого податкового боргу у розмірі 45324 грн виникла виключно на підставі податкового повідомлення-рішення від 14.12.2022 № 0-2003, яким відповідачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 45324 грн.

За приписами статті 266 ПК України фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до наявного у матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі за адресою : АДРЕСА_3.

За змістом підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або об`єднаних територіальних громад.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюються контролюючими органами за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (п. 266.7.1 ст. 266 ПК України).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 ст. 266 ПК України та відповідні платіжні реквізити, зокрема органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному ст. 42 ПК України до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до норм підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення (отримання) податкового повідомлення-рішення.

Положеннями пункту 58.3 статті 58 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно з пункту 42.2 статті 42 ПК України (в редакції вищезазначеного закону) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Колегією суддів встановлено, що адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_4 , що не заперечується відповідачем та підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області про реєстрацію місця проживання особи № 5587/02-13-075178 від 17.10.2023. (а.с. 4).

З матеріалів справи вбачається, що на зазначену податкову адресу відповідача було направлено податкове повідомлення-рішення від 14.12.2022 № 0-2003, та отримано ним особисто 05.08.2023, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за адресою місця реєстрації відповідача (а.с.6).

Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 810/3116/18 зазначено, що відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Отже, при направленні на адресу відповідача вказаного податкового повідомлення-рішення позивачем дотримано положення пункту 42.2 статті 42 ПК України.

Враховуючи, що податкове повідомлення-рішення від 14.12.2022 № 0-2003, на підставі якого виник податковий борг, за стягненням якого звернулося до суду ГУ ДПС України у Харківській області, не оскаржувались позивачем ані в адміністративному, ані в судовому порядку, однак, протягом 60 календарних днів, що настають за днем їх отримання, як того вимагає підпункт 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України, визначене за ним сума грошового зобов`язань платником податків залишилися не сплаченою, сума податкового зобов`язання у розмірі 45324,00 грн набула статусу узгодженого 05.10.2023.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

На виконання приписів пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податків-фізичної особи.

Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується апелянтом по справі, що сума податкового боргу (45324 грн) не сплачена ОСОБА_1 ані на дату звернення до суду з цим позовом, ані на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Доказів протилежного відповідачем не надано, а колегією суддів не встановлено.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Положеннями пункту 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має безперервний податковий борг з 17.12.2018.

Колегією суддів встановлено, що у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 податкового боргу, податковим органом було сформовано та направлено поштовим відправленням 18.12.2018 на адресу відповідача податкову вимогу «Ф» від 18.12.2018 № 3150-55 на суму 4677,53 грн, яка була повернута за закінченням терміну зберігання, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 13).

Доказів адміністративного або судового оскарження вказаної вимоги відповідачем не надано, а судом апеляційної інстанції, з Єдиного державного реєстру судових рішень та Комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", не встановлено.

Не сплачені платником податків, у встановлений ПК України строк, суми узгоджених грошових зобов`язань (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) визнаються податковим боргом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

За приписами підпункту 19-1.1.22 п. 19-1 ст. 19-1 ПК України погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів здійснюють контролюючі органи.

Контроль за своєчасністю подання платниками податків передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів покладено на органи державної фіскальної служби (підпункт 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України).

Крім того, підпунктом 19-1.1.34 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України на контролюючі органи покладено функцію застосування і своєчасного стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Право контролюючих органів на звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини закріплено також в підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України.

На виконання вимог п. 95.1 та 95.3 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 вказаної статті).

Враховуючи, що наявність у відповідача несплаченого податкового боргу у розмірі 45324,00 грн не спростовано апелянтом та підтверджується копією відповідної інтегрованої картки платника податку, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з вказаної у позові суми.

Згідно з частиною другою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.

При цьому питання правомірності визначення контролюючим органом вищевказаного податкового повідомлення-рішення не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкове повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке сплачується фізичними особами за 2021 рік у розмірі 45324,00 грн, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Вищенаведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.02.2018 по справі № 826/18379/14 та від 18.06.2018 по справі № 805/3284/17-а.

Також слушними є посилання контролюючого органу на безпідставність доводів апелянта щодо застосування до спірних правовідносин Закону № 2142-IX від 24.03.2022, оскільки податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, як власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 45324,00 грн нараховано за 2021 рік.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ГУ ДПС у Харківській області.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 по справі № 520/35459/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін В.Б. Русанова