Справа № 580/1475/24
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року справа № 580/1475/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Каліновської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного (письмового) провадження адміністративну справу за позовом Будищенської сільської ради до Черкаської міської ради про визнання незаконним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась Будищенська сільська рада (далі позивач) з позовом до Черкаської міської ради (далі відповідач), в якому просить:

- визнати незаконним і скасувати рішення Черкаської міської ради від 18.01.2024 №51-116 Про погодження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що рішенням Черкаської міської ради від 18 січня 2024 року №51-116 «Про погодження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси» вирішено погодити проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси загальною площею 13129,2617 га, що розроблений Державним підприємством «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»; погодити межі та територію адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси загальною площею 13129,2617 га. Згідно графічної частини в додатку до зазначеного рішення Черкаської міської ради, збільшується площа м. Черкаси шляхом включення в межі міста частини площі Будищенської територіальної громади (від дамби по фарватеру Кременчуцького водосховища до межі м. Черкаси (м-н «Дахнівський») включно з пляжем). Відповідно, позивач вважає вказане рішення таким, що прийнято з порушенням законних прав та інтересів Будищенської сільської ради, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», а тому подає вказану позовну заяву для їх захисту.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову та зазначив, що відповідно до ч.2 ст.173 Земельного кодексу України межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць. На підставі ч. 1 ст. 174 Земельного кодексу України рішення про встановлення і зміну меж районів і міст приймається Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України. При цьому, пунктом 1 ч. 3 ст.186 Земельного кодексу України передбачено, що проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць погоджуються сільськими, селищними, міськими, районними радами, районними державними адміністраціями, за рахунок території яких планується здійснити розширення таких меж. У разі розширення меж адміністративно-територіальної одиниці за рахунок території, що не входить до складу відповідного району, або якщо районна рада не утворена, проект погоджується Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією. У разі встановлення меж міст проект також погоджується Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласною радою. Рішення Верховної Ради України, органу місцевого самоврядування про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальної одиниці одночасно є рішенням про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці. Отже, відповідачем зазначено, що рішенню Верховної Ради України про зміну меж міста передує визначена нормами Земельного кодексу України процедура, зокрема обов`язкове погодження проекту землеустрою уповноваженими суб`єктами, що у свою чергу знайшло відображення у п.3 спірного рішення. Листом від 05.02.2024 № 54-24 проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці м. Черкаси направлено позивачу на погодження, позивач у свою чергу відмовив у погодженні вказаного проекту, про що виніс відповідне рішення. В свою чергу відповідач оскаржуваним рішенням Черкаської міської ради погодив проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці м. Черкаси, однак це не призводить до автоматичної зміни існуючих меж м. Черкаси, оскільки така процедура потребує певних дій з боку міста та прийняття відповідних рішень певними органами. Отже, відповідач стверджує, що спірне рішення Черкаської міської ради від 18 січня 2024 року №51-116 є лише складовою процедури погодження проекту землеустрою щодо зміни меж населеного пункту м. Черкаси, який в обов`язковому порядку проходить процедуру погодження органом місцевого самоврядування, за рахунок території яких планується здійснити розширення таких меж, тобто Будищенською сільською радою, а тому твердження позивача у позові, що спірне рішення безумовно порушує права територіальної громади, відповідач вважає безпідставним. Враховуючи зазначене, на переконання відповідача права позивача рішенням Черкаської міської ради № 51-116 «Про погодження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси» порушені не були, адже вказаним рішенням було лише погоджено проект землеустрою, а не затверджено його.

В судових засіданнях позивач зазначив, що відповідачем порушена процедура погодження відповідного проекту, оскільки перед винесенням оскаржуваного рішення, відповідач мав отримати погодження проекту від позивача. Натомість представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що процедура погодження проекту відповідачем не порушена, оскільки в силу ч. 9 ст. 86 Земельного кодексу України кожен орган розглядає та погоджує проект самостійно та незалежно один від одного.

Представник позивача та представник відповідача у судове засідання 27.06.2024 не прибули, направили на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

В силу положень ст. 205 КАС України підстав для відкладення не вбачається.

Відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради та Державним підприємством «Черкаський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» укладено договір про надання послуг № 1-М від 14.07.2023, предметом якого є надання послуги зі встановлення (зміни) межі міста Черкаси.

Проект розроблено щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси, за рахунок земель (території), зокрема Будищенської територіальної громади.

18.01.2024 на засіданні Черкаської міської ради було прийняте рішення № 51-116 «Про погодження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси».

Пунктом 3 рішення передбачено відповідно до умов договору про надання послуг №1-М від 14.07.2023, укладеного між Департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради та Державним підприємством «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», виконавцю договору направити проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси до відповідних суб`єктів, визначених ст.186 Земельного кодексу України, для його погодження.

Пунктом 4 рішення уповноважено директора департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради або особу, що виконує його обов`язки забезпечити вжиття організаційних заходів щодо подання до Верховної Ради України проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси для його розгляду та прийняття рішення про встановлення меж міста Черкаси, в порядку, визначеному чинним законодавством.

Вищезазначені обставини визнані сторонами та не заперечуються.

Позивач вважає вказане рішення таким, що прийнято з порушенням законних прав та інтересів Будищенської сільської ради, зокрема з порушенням порядку погодження відповідного проекту, що визначений Земельним кодексом України, а також з порушенням положень Законів України «Про землеустрій» та «Про місцеве самоврядування», а тому звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Встановлення та зміна меж адміністративно-територіальних одиниць регулюється Главою 29 Земельного кодексу України, ст. 46 Закону України «Про землеустрій».

Межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць.

Відповідно ст. 46 Закону України «Про землеустрій», проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних утворень «розробляються для створення повноцінного життєвого середовища та створення сприятливих умов їхнього територіального розвитку, забезпечення ефективного використання потенціалу територій зі збереженням їхніх природних ландшафтів та історико-культурної цінності, з урахуванням інтересів власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, і затвердженої містобудівної документації».

Відповідно до ч.2 ст.173 Земельного кодексу України межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць.

На підставі ч. 1 ст. 174 Земельного кодексу України рішення про встановлення і зміну меж районів і міст приймається Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.186 Земельного кодексу України, проекти землеустрою погоджуються та затверджуються в такому порядку: 1) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць погоджуються сільськими, селищними, міськими, районними радами, районними державними адміністраціями, за рахунок території яких планується здійснити розширення таких меж.

У разі розширення меж адміністративно-територіальної одиниці за рахунок території, що не входить до складу відповідного району, або якщо районна рада не утворена, проект погоджується Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

У разі встановлення меж міст проект також погоджується Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласною радою.

Рішення Верховної Ради України, органу місцевого самоврядування про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальної одиниці одночасно є рішенням про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці.

Отже, рішенню Верховної Ради України про зміну меж міста передує визначена вищевказаними нормами Земельного кодексу України процедура, зокрема обов`язкове погодження проекту землеустрою уповноваженими суб`єктами.

Оскаржуваним рішенням Черкаської міської ради від 18.01.2024 №51-116 Про погодження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси погоджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси загальною площею 13129,2617 га, розроблений Державним підприємством Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою. Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси передбачає розширення меж міста за рахунок території Черкаської міської ради, Будищенської сільської ради, Руськополянської сільської ради, Червонослобідської сільської ради а також за рахунок селища Оршанець, у якому не утворено селищну раду. Отже, для встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси згідно розробленого проекту землеустрою потрібно отримати погодження такого проекту від усіх означених суб`єктів перед його подачею на затвердження Верховній Раді України.

Листом від 05.02.2024 № 54-24 проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці м. Черкаси направлено позивачу на погодження.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи рішенням Будищенської сільської ради від 23.02.2024 №72-20/VIII Про розгляд проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси відмовлено у погодження проекту землеустрою, оскільки до проекту землеустрою включено земельні ділянки, які належать Будищенській сільській раді.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 186 Земельного кодексу України, кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження такої документації іншими органами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач Черкаська міська рада оскаржуваним рішенням погодила відповідний проект самостійно та незалежно від погодження такої документації іншими органами, а позивач - Будищенська сільська рада відмовила у погодженні відповідного проекту так само самостійно та незалежно від погодження такої документації іншими органами, що узгоджується з вищезазначеними ст. 189 Земельного кодексу України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Аналіз наведених норм свідчить, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до адміністративного суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі 922/1500/18, від 15.08.2019 у справі 1340/4630/18, від 28.11.2019 у справі 918/150/19, від 26.01.2022 у справі 921/787/20 від 14.06.2022 у справі 904/3870/21, від 13.09.2022 у справі 918/1222/21.

Отже, відсутність порушеного права у позивача зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У частині першій статті 77 КАС України визначено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, на виконання у тому числі приписів статті 77 КАС України, зобов`язаний довести наявність порушення його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача.

Суд відповідно до статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Із наведеного слідує, що на позивача покладається обов`язок довести, яким чином порушується його право або законний інтерес, а суд лише після підтвердження таких доводів може надавати оцінку усім обставинам спірних відносин, оскільки відсутність порушених прав чи інтересів є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, суди мають надавати оцінку щодо можливості поновлення права/захисту інтересу в обраний позивачем спосіб.

Як зазначено вище оскаржуваним рішенням Черкаської міської ради було погоджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці м. Черкаси, однак це не призводить до автоматичної зміни існуючих меж м. Черкаси, оскільки така процедура потребує певних дій з боку міста та прийняття відповідних рішень певними органами.

Отже, спірне рішення Черкаської міської ради від 18 січня 2024 року №51-116 є самостійним та незалежним від погодження такої документації іншими органами і є лише складовою процедури погодження проекту землеустрою щодо зміни меж населеного пункту м. Черкаси, який в обов`язковому порядку проходить процедуру погодження органом місцевого самоврядування, за рахунок території яких планується здійснити розширення

таких меж, тобто Будищенською сільською радою.

Згідно Кодексу адміністративного судочинства України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України 18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, відсутність порушеного права в позивача зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Оскаржуваним рішенням Черкаської міської ради було погоджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці м. Черкаси, однак це не призвело до автоматичної зміни існуючих меж м. Черкаси, оскільки така процедура потребує певних дій з боку відповідача та прийняття відповідних рішень певними органами.

Позивачем не доведено яким чином його права порушені прийняттям спірного рішення, адже рішенням Черкаської міської ради № 51-116 «Про погодження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці міста Черкаси», було лише погоджено проект землеустрою, а не затверджено його.

Також позивач чітко не зазначив які саме норми законодавства порушені відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи недоведеність наявності порушеного права позивача, з огляду на відсутність порушеної процедури затвердження відповідного проекту, суд вважає доводи позивача необґрунтованими.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов слід залишити без задоволення.

Зважаючи на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА