Справа № 460/28240/23
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2024 року м. Рівне №460/28240/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів),
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 1 ) Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) (далі відповідач 2), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльності відповідача 2 щодо незабезпечення за період з 11.09.2015 по 18.03.2020 відображення помісячно в обліку та звітності даних про фактично виплачену заробітну плату, нарахування і сплатити єдиного внеску на фактично виплачену заробітну плату ОСОБА_1 за кожним календарним місяцем, ведення обліку єдиного внеску на фактично виплачену заробітну плату ОСОБА_1 за кожним календарним місяцем , подання звітності до уповноважений органів про нарахування та сплату єдиного внеску на фактично виплачену заробітну плату за кожним календарним місяцем.

- зобов`язати відповідача 2 здійснити за період з 11.09.2015 по 18.03.2020 за кожним календарним місяцем відображення в обліку та звітності даних про фактично виплачену заробітну плату ОСОБА_1 нарахування на фактично виплачену заробітну плату єдиного внеску, сплату та обліку єдиного внеску.

- зобов`язати відповідача 2 подати до відповідача 2 звіт про нарахування та сплату на фактично виплачену заробітну плату ОСОБА_1 єдиного внеску за період з 11.09.2015 по 18.03.2020 за кожний календарний місяць.

- зобов`язати відповідача 1 прийняти звіт про нарахування та сплату на фактично виплачену заробітну плату ОСОБА_1 єдиного внеску за період з 11.09.2015 по 18.03.2020 за кожним календарним місяцем та внести відомості звіту до реєстру застрахований осіб щодо ОСОБА_1 .

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем 2 не було відображено заробітну плату помісячно за ті періоди, за які вона була виплачена, не був нарахований і сплачений єдиний внесок в порядку та розмірах, встановлених законом, не забезпечене обліку даних про єдиний внесок помісячно за періодами,за які виплачена заробітна плата та не подана звітність про єдиний внесок помісячно за тими періодами, за якими він підлягав нарахуванню та сплаті у встановлених законом розмірах та порядку. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, що відповідно призвело до відсутності відповідних відомостей в реєстрі застрахованих осіб щодо ОСОБА_1 також вказує, що протиправна бездіяльність відповідача 1 перешкоджає належному обчисленню страхового стажу позивача та порушує право на соціальний захист. Просить у задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позовні вимоги позивачки щодо зобов`язання прийняти звіт про нарахування та сплату на фактично виплачену заробітну плату ОСОБА_1 єдиного внеску за період з 11.09.2015 по 18.03.2020 за кожним календарним місяцем та внести відомості звіту до реєстру застрахованих осіб щодо ОСОБА_1 , не визнає повністю з наступних підстав. Відповідно до електронної пенсійної справи позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує з 07.04.2023 пенсію за віком призначену за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру форми ОК-5 ОСОБА_1 за період з 21.02.2020 по 18.03.2020 Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) подано звітність та відображено заробітну плату за лютий 2020 року у розмірі 4214,64 грн. та березень у розмірі 8429,28 грн. Звертає увагу суду, що станом на дату подання відзиву на позовну заяву інформація від Державної фіскальної служби про додатково подані звіти за спірний період на ОСОБА_1 до управління не надходили. Враховуючи зазначені вище вимоги законодавства, відомості про сплату страхових внесків за позивачку як застраховану особу у реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування можуть бути внесені за рішенням суду. Вважаємо, що позовна вимога позивачки щодо зобов`язання прийняти звіт про нарахування та сплату на фактично виплачену заробітну плату ОСОБА_1 єдиного внеску за період з 11.09.2015 по 18.03.2020 за кожним календарним місяцем та внести відомості звіту до реєстру застрахованих осіб щодо ОСОБА_1 є передчасною та не підлягає до задоволення.

Відповідачем 2 подано до суду відзив на позовну заяву в якому, зазначається що протягом періоду з 11.10.2015 (наступний день після проголошення рішення про поновлення позивача на посаді) по 20.02.2020 (фактичне поновлення позивача на посаді) ОСОБА_1 не мала права на отримання заробітної плати, як діючий працівник територіального органу юстиції, оскільки у вищезазначений період позивач не працювала, а стягнення виплат допоки Міністерство юстиції України фактично не поновило позивача відбувається у порядку передбаченому статтею 236 КЗпП України. Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) не нараховувало та не виплачувало в спірний період заробітної плати на користь ОСОБА_1 та не було зобов`язане здійснювати такі виплати згідно чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 не виконувала своїх трудових функцій, у зв`язку з тим, що не була поновлена на посаді. Обґрунтовуючи позовні вимоги за період з 11.09.2015 по 20.02.2020 позивач не наводить жодного рішення суду, відповідно до якого Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за посадою начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області за період з 11.09.2015 по 20.02.2020. Натомість, у справі № 460/30858/22 позивачу відмовлено в задоволенні вимог щодо стягнення з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 заробітної плати за період з 11.09.2015 по 20.02.2020. У зазначеній справі суд, відмовляючи в задоволенні вимог щодо стягнення заробітної плати за період з 11.09.2015 по 20.02.2020 з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) прийшов до наступних висновків: ...За цей період, позивач не має права на винагороду на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015, оскільки не виконував своїх трудових функцій у зв`язку з тим, що не був поновлений на посаді роботодавцем. Тобто, заробітної платою позивача за названий період фактично є саме середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, як належна оплата за час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. Судом з`ясовано, що стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення на користь позивача за період з 11.09.2015 по 20.02.2020 було предметом розгляду в адміністративній справі № 460/3050/18. Разом з тим, роботодавець за період 11.09.2015 по 20.02.2020, на переконання суду, не був зобов`язаний нараховувати і сплачувати ОСОБА_1 заробітну плату, як діючому працівнику. Іншими словами позивач не має права на отримання подвійної заробітної плати за період коли вона не працювала навіть якщо це сталося з вини роботодавця, оскільки це суперечить справедливому балансу інтересів сторін трудових відносин. З наведеного суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Так, враховуючи зазначене, відсутні підстави для задоволення позову щодо нарахування, сплати та відображення заробітної плати та єдиного внеску на суми виплачені за період з 11.09.2015 по 20.02.2020. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотанні відповідача 2 про розгляд справи з викликом сторін.

Ухвалою суду заяву про збільшення позовних вимог повернуто позивачу.

Ухвалою суду відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача 2 про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.09.2015 у справі № 817/1828/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №1797/к від 03.06.2015. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №365/04/к від 03.06.2015. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15 140, 00 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4390, 82 грн. допущено до негайного виконання.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 у справі № 817/1828/15, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10.09.2015 скасовано та прийнято нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №1797к від 03.06.2015. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №365/04/к від 03.06.2015. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15140грн.

Наказом Міністерства юстиції України від 21.02.2020 №775/к "Про поновлення", ОСОБА_1 з 04.06.2015 поновлено на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 у справі 817/1828/15, в частині поновлення на роботі в сумі 27706, 20грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.04.2016 у справі № 817/355/16 позов задоволено. Стягнуто з ГТУЮ у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі за період з 11 вересня 2015 року по 11 березня 2016 року в розмірі 27706, 20грн.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 у справі № 817/355/16 скасовано постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 14.04.2016, прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.06.2017 у справі № 817/355/16, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 залишено без змін.

Також судом встановлено, що в подальшому, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі № 460/3050/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суд від 05.11.2019, позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення - задоволено частково. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 11.09.2015 по 07.05.2019 в розмірі 465713,81грн. (чотириста шістдесят п`ять тисяч сімсот тринадцять гривень 81 коп.). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 460/3050/18 касаційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суд від 05.11.2019 скасовано.

Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у справі № 817/1828/15 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та не видання відповідного наказу про поновлення закрито.

Справу в частині позовних вимог про стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 у справі № 817/1828/15 за період з 10 вересня 2015 року по день постановлення судом рішення у цій справі направлено на новий розгляд до Рівненського окружного адміністративного суду.

У квітні 2020 року позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2015 року по справі № 817/1828/15 за період з 8 травня 2019 року по 18 березня 2020 року в сумі 174639,64грн. (адміністративна справа № 460/2796/20).

21.04.2020 позивач звільнена із займаної посади у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відповідно до наказу від 15.04.2022 № 24/03/к.

Ухвалою суду від 07 серпня 2020 року в межах адміністративної справи № 460/3050/18, об`єднано в одне провадження адміністративні справи № 460/3050/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, зі справою № 460/2796/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Рішенням суду від 24 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суд від 21 лютого 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення - задоволено частково. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення від 08.12.2015 у справі № 817/1828/15 про поновлення на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області за період з 11.09.2015 по 20.02.2020 у сумі 546894,64грн (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику). У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного суду від 25 липня 2023 року, касаційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у справі № 460/3050/18 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Рівненського окружного адміністративного суду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 у справі №460/3050/18 позов залишено без задоволення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/30858/22 від 07.12.2022 позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за посадою начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області за період її роботи з 21.02.2020 по 18.03.2020. Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за посадою начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області за період з 21.02.2020 по 18.03.2020 (включно) в сумі 12643,92 грн, сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику. У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відмовити.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023 у справі 460/30858/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі №460/30858/22 без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.03.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у справі №460/30858/22.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов?язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг, яке, в силу положень ст.2 Закону №1058-IV гарантується, зокрема, солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

Мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід);

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов?язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов?язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов?язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

У силу приписів ч.1 ст.15 Закону №1058-IV, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є, роботодавці.

Згідно із ч.2 ст.20 Закону № 1058-IV, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону № 1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Страхувальники - фізичні особи, які не мають банківських рахунків, сплачують страхові внески шляхом готівкових розрахунків через банківські установи.

За приписами ч,6 ст.20 Закону № 1058-IV, страхувальники зобов?язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст.20 Закону №1058-IV).

У відповідності до вимог ч.1 ст.21 вказаного Закону №1058-ІV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від:

- державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців;

- застрахованих осіб;

- фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру;

- податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією;

- державної служби зайнятості;

- інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами;

- зберігачів;

- інших джерел, передбачених законодавством.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно із ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному, правлінням Пенсійного фонду, відповідній доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до положень ст.106 Закону №1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Аналогічні приписи висвітленні в інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Згідно з п.1, 2, 10 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб; єдиний внесок на загальнообов' язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч.1 ст.4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до положень ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов?язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; допускати посадових осіб податкового органу до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки; подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; адавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім`ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до податкового органу; пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 вказаного Закону передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (ч.2 та ч.8 ст.9 Закону №2464-VI).

Отже, обов`язок щодо ведення обліку, сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника - роботодавця, оскільки він здійснює нарахування страхових внесків заробітної плати застрахованої особи - працівника.

Застрахована особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства за страховими внесками не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи.

У частині 2 статті 20 Закону №2464-VI зазначено, що персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Суд зазначає, що позивачем не наведено жодного рішення суду, відповідно до якого відповідача 2 було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за посадою начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області за період з 11.09.2015 по 20.02.2020.

Натомість, у справі № 460/30858/22 позивачу відмовлено в задоволенні вимог щодо стягнення з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 заробітної плати за період з 11.09.2015 по 20.02.2020. Крім того суд дійшов висновку, що в період з 11.09.2015 по 20.02.2020 позивач не має право на винагороду на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015, оскільки не виконував своїх трудових функцій у зв`язку з тим, що не був поновлений на посаді роботодавцем. Тобто, заробітної платою позивача за названий період фактично є саме середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, як належна оплата за час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Також судом наголошено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року у справі № 460/3050/18, яке не набрало законної сили, стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення від 08.12.2015 у справі № 817/1828/15 про поновлення на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області за період з 11.09.2015 по 20.02.2020 у сумі 546894,64 грн. Тобто, позивач вже ініціювала судове провадження задля стягнення належної їй заробітної плати за цей період і суд захистив її порушені права та інтереси.

Разом з тим, суд у справі № 460/3050/18 звернув увагу, що роботодавець за період 11.09.2015 по 20.02.2020, не був зобов`язаний нараховувати і сплачувати ОСОБА_1 заробітну плату, як діючому працівнику. Іншими словами позивач не має права на отримання подвійної заробітної плати за період коли вона не працювала навіть якщо це сталося з вини роботодавця, оскільки це суперечить справедливому балансу інтересів сторін трудових відносин.

З огляду на вище наведене суд дійшов висновку, що відповідач не є страхувальником-роботодавцем у розумінні Закону №1058 -ІV, на якого покладений обов`язок щодо нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи - працівника. Тоді як позивач не є застрахованою особою, оскільки дохід отримуваний в період з 11.09.2015 по 20.02.2020 не є заробітною платою, на яку нараховується єдиний внесок. А отриманий дохід за наслідками прийнятих судових рішень є середнім заробітком за час затримки виконання судових рішень.

Щодо позовних вимог про нарахування та сплату на фактично виплачену заробітну плату єдиного внеску за період з 21.02.2020 по 18.03.2020. Суд зазначає наступне, відповідно до Рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/30858/22 визнано протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за посадою начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області за період її роботи з 21.02.2020 по 18.03.2020. Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за посадою начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області за період з 21.02.2020 по 18.03.2020 (включно) в сумі 12643,92 грн, сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику.

Відповідно до даного рішення у справі №460/30858/22 позивачу відповідачем було нарахованого єдиний внесок на користь ОСОБА_1 за дев`ять днів лютого 2020 року у розмірі 927,22 грн. та вісімнадцять днів березня у розмірі 1854,44 грн. становить 2781,66 грн., що підтверджується відомостями про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 від 09.05.2023.

Враховуючи зазначене, Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) належним чином відображено та подано відповідну звітність щодо нарахованих та сплачених сум заробітної плати та єдиного внеску на заробітну плату за період з 21.02.2020 по 18.03.2020, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відтак позовні вимоги в даній частині не підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про прийняття звіту про нарахування та сплати на фактично виплачену заробітну плату позивача. Суд зазначає наступне, що відповідно до п.1 ст.12-1 Закону №2464-VI Пенсійний фонд України формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У частині 2 статті 20 Закону №2464-VI зазначено, що персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Суд зазначає, що відповідно до пп.4 п.4 діючого Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою ПФ України від 22.12.2014 №28-2 Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, в тому числі забезпечує ведення в районі (місті) реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) та у складі цього реєстру - реєстру платників страхових внесків до солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, своєчасне внесення відомостей до них, їх використання, контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб, та автоматизовану обробку інформації.

Суд наголошує, що держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Водночас суд зазначає, що не підлягають до задоволення позовні вимоги до відповідача 1, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимогах про нарахування на фактично виплачену заробітну плату ОСОБА_1 єдиного внеску за період з 11.09.2015 по 18.03.2020.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що в ході судового розгляду справи позивач не довів ті обставини, якими обґрунтовуються його вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, то позовні вимоги не належать до задоволення.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 01 липня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Львів) (пл. Шашкевича, 1,м. Львів,Львівська обл., Львівський р-н,79000, ЄДРПОУ/РНОКПП 43317547)

Суддя У.М. Нор