Справа № 333/1867/24
Суддя: Михайлова А. В.
Дата ухвалення: 2024-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/1867/24
Провадження № 2-а/333/59/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Михайлової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Панченко К.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1437884,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до УПП в Запорізькій області ДПП про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1437884, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що жодного пункту ПДР не порушував, його було зупинено ближче перехрестя, що знаходиться по вул. Космічна, а в оскаржуваній постанові він притягується до відповідальності за порушення, яке сталося на вул. Олександра Говорухи-Культурна. На наявному відеозаписі, відсутній транспортний засіб позивача, натомість присутній інший автомобіль з іншим номерним знаком та маркою, який здійснював рух прямо. Зазначає, що зупинка транспортного засобу позивача та перевірка документів була здійснена працівником поліції безпідставно, йому не було роз`яснено його прав згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а спірна постанова складена без врахування його зауважень, пояснень та доказів, які б підтверджували вину позивача.

12.03.2024 року, ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що при зупинці транспортного засобу позивача йому була оголошена причина такої зупинки, та суть самого порушення ПДР, яке виявилося в тому, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом здійснив зупинку при увімкненні зеленого сигналу світлофора на додатковій секції, на якій міститься стрілка із показчиком напрямку руху у вказаному стрілкою напрямок, що створило перешкоду транспортним засобам, які рухались за ним по тій самій смузі руху, чим порушив п.16.10 ПДР України. Посилається на те, що позивачу було роз`яснено та дотримано його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Позивач та його представник до суду не з`явились , від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності на задоволення позову наполягає.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у своєму відзиві просив розгляд справи провести без його участі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 є власником транспортного засобу марки Volkswagen, р.н. НОМЕР_2 .

Відповідно до посвідчення водія НОМЕР_3 , позивач має право керування транспортними засобами категорії В.

14.02.2024 р., керуючи транспортним засобом марки Volkswagen, р.н. НОМЕР_2 , у м. Запоріжжі, позивач був зупинений співробітниками УПП в Запорізькій області ДПП за порушення п.16.10 ПДР.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, старшим лейтенантом поліції УПП в Запорізькій області ДПП, ОСОБА_2 у відношенні позивача було винесено постанову серії ЕНА №1437884 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч.ч. 1-4; 6-7 статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП встановлено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як слідує з оскаржуваної постанови, підставою її винесення відповідачем став факт того, що позивач керуючи ТЗ здійснив зупинку при увімкненні зеленого сигналу світлофора на додатковій секції, на якому міститься стрілка із покажчиком напрямку руху праворуч, не продовжив рух у вказаному стрілкою напрямку, що створило перешкоду транспортним засобам, які рухались за ним по тій самій смузі, чим порушив п.16.10 ПДР.

Разом з тим, з наведених у позовній заяві доводів позивача, останній категорично заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, вказуючи на відсутність його вини та доказів, які б підтверджували таку його вину.

За положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Проте, поруч з даним, ч. 2 ст. 77 КАС України унормовано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства, покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 р. у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 р. у справі №295/3099/17.

Суд зазначає, що згідно пп. 1 п. 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 р. № 1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою, зокрема попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

В матеріалах справи знаходиться відеозапис з місця події, яка виникла 14.02.2024 року, досліджуючи який, суд доходить висновку, що з такого відеозапису не вбачається наявність зафіксованого транспортного засобу марки Volkswagen, р.н. НОМЕР_2 , належного позивачу, який би здійснив зупинку при увімкненні зеленого сигналу світлофора на додатковій секції, на якому міститься стрілка із покажчиком напрямку руху праворуч, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави констатувати порушення позивачем п. 16.10. ПДР.

Інші докази, які б підтверджували вину позивача, в матеріалах справи відсутні.

У постанові Верховного Суду від 27.06.2019 р. по справі № 560/751/17наголошено, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Суд звертає увагу, що сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, без обґрунтування її доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, не може достовірно свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 зробив висновок про те, що така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998 р. Європейський Суд з прав людини зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

З положень ч. 2,3 ст. 62 Конституції України слідує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції невинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (постанова Верховного Суду по справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 р.).

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З аналізу наведеної норми вбачається, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, суд може ухвалити лише одне із рішень, передбачених частиною третьою статті 286 КАС України.

Отже, скасовуючи відповідне рішення суб`єкта владних повноважень, необхідності визнання його протиправним законодавець не встановлює.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП за постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1437884 від 14.02.2024 року за наслідками скасування такої постанови підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з чим, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції належить стягнути на користь позивача 605,60 гривень на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2, 5, 6-10, 77, 143, 243-244, 246, 250, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1437884 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1437884 від 14.02.2024 р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень 00 копійок, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 96, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) сплачений за подання позовної заяви судовий збір у сумі 605,60 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Михайлова