Справа № 480/9504/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 р. Справа № 480/9504/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2024, (головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета) по справі № 480/9504/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- стягнути з ГУ НП в Сумській області на користь ОСОБА_1 різницю між належною сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу розраховану відповідно до виплачених йому сум грошового забезпечення за березень 2022 року в розмірі 53733,39 грн та за квітень 2022 року в розмірі 46 623,02 грн, за 367 днів (608 478,66 грн.) і фактично виплаченою сумою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (153 490,41 грн), що складає 454 988,25 грн;

стягнути з ГУ НП в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу не в повному обсязі, а також не виплати середнього заробітку за несвоєчасну виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначає, що відповідач має виплатити позивачу різницю між належною сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу розраховану відповідно до виплачених йому сум грошового забезпечення за березень 2022 року в розмірі 53733,39 грн та за квітень 2022 року в розмірі 46 623,02 грн, за 367 днів (608 478,66 грн.) і фактично виплаченою сумою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (153 490,41 грн), що складає 454 988,25 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що норми ст. 117 КЗпП не є релевантними до спірних правовідносин в частині проведення розрахунку за час вимушеного прогулу на підставі рішення суду, так розрахунок із позивачем мав бути проведений у день набрання рішенням законної сили, проте розрахунок був проведений із запізненням.

Також, наголошує, що нова довідка про розмір грошового забезпечення, не була предметом розгляду у справі про поновлення на посаді, її складові та розмір грошового забезпечення є відмінними від довідки, яка взята за основу розрахунку в справі 480/3792/22.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що помічник чергового чергової частини відділення поліції №2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області з присвоєнням спеціального звання сержант поліції ОСОБА_2 проходив службу в ГУ НП в Сумській області до 03.05.2022 та звільнений з посади за п. 6 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 25.04.2022 року №57, до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2023 по справі 480/3792/22 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в Сумській області №157 від 25 квітня 2022 в частині застосування дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції України в Сумській області №164 о/с від 02 травня 2022 в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції та поновити його на посаді помічника чергового чергової частини відділення поліції №2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника чергового чергової частини відділення поліції №2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 153 490, 41 грн.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника чергового чергової частини відділення поліції №2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області та стягнення заробітку в межах одного місяця.

14.06.2023 на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2023 по справі №480/3793/22 ОСОБА_1 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 151 188,05 грн. (з урахуванням сум податків та зборів), що підтверджується платіжною інструкцією №2835 від 13.06.2023.

Після виконання судового рішення по справі №480/3793/22, позивач отримав у Головного управління Національної поліції України в Сумській області довідку про доходи №29/578 від 26.07.2023 , згідно якої його дохід за березень 2022р. - 53 733,39 грн., за квітень 2022 р. - 46 623,02 грн., всього позивач отримав 100 356,41 грн.

Позивач не погоджуючись із сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплаченою на його користь відповідачем, звернувся до суду з позовом про стягнення різниці, між виплаченою сумою та самостійно ним обрахованої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вважає , що її розмір має становити 454 988,25 грн., оскільки середньоденний заробіток позивача фактично становить 1 645,18 грн., а не 418,23 грн., як встановлено Другим апеляційним адміністративним судом під час розгляду справи №480/3792/22.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично позивач не погоджується із розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеним судом під час розгляду справи по поновлення його на посаді, а тому право позивача може бути поновлено шляхом оскарження в касаційному порядку судового рішення, а не шляхом подання окремого позову.

Також відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності за ст.117 КЗпП України, оскільки така санкція застосовується у випадку несвоєчасного розрахунку при звільненні, а не при здійсненні виплат при поновленні на службі.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом МВС України від 06 квітня 2016 року N260 є спеціальним нормативним актом для вирішення спірних правовідносин щодо грошового забезпечення поліцейських, тому саме цей нормативний акт повинен застосовуватися при вирішенні даного спору.

Відповідно до п.3 розділу 1 Порядку до складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 6 розділу III цього Порядку передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Зі змісту Порядку, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, встановлено, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 липня 2018 року по справі №805/1110/17а.

Судом встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2023 по справі №480/3793/22 стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 153 490, 41 грн.

На виконання постанови суду 14.06.2023 відповідачем виплачено ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу 151 188, 05 (за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військовий збір).

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що розмір середньоденної заробітної плати позивача встановлено постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2023 по справі №480/3793/22 (набрала законної сили 04.05.2023) на рівні 418,23 грн, що в силу приписів ч.4 ст. 78 КАС України, зобов`язує суди враховувати такі обставини, як такі, що не потребують доказування.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та обов`язку відповідача виплатити різницю , між виплаченою сумою та сумою, при вірному її розрахунку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки фактично вказані вимоги свідчать про незгоду із судовим рішенням, яким вирішено спір при поновленні позивача на посаді та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції позовні вимоги заявлені про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення по день поновлення на посаді.

Питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було предметом судового розгляду справи №480/3793/22, в межах якої надавалася оцінка розміру суми.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2023 по справі №480/3793/22, позивачу присуджена за період вимушеного прогулу сума середнього заробітку в розмірі 153 490, 41 грн.

Доводи позивача щодо наявності нової довідки про доходи позивача, яка була відсутня та не досліджувалася судом під час вирішення справи про поновлення на роботі, не є такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки фактично свідчать про незгоду із судовим рішенням.

Проте, у випадку незгоди із постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2023 по справі №480/3793/22 позивач має право оскаржити його в касаційному порядку , а не звертатися з окремою позовною заявою.

З урахування зазначеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволені позову щодо стягнення різниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу розраховану позивачем та виплачену на виконання постанови суду по справі №480/3793/22.

Щодо стягнення з ГУ НП в Сумській області на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2023 по справі №480/3793/22 позивачу присуджена сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 153490, 41 грн.

Вказана сума виплачена позивачу 14.06.2023.

Позивач зазначає, що суму 153 490,41 грн. він мав отримати 04.05.2023, проте отримав її 14.06.2023, а тому за період з 04.05.2023 по день перерахунку коштів позивач має право на суму середнього заробітку у відповідності до ст. 117 КЗпП України.

Так, ст. 117 КЗпП України передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Доводи апелянта щодо, обов`язку відповідача виплатити йому суму середнього заробітку за період з 04.05.2023 по 14.06.2023, колегія суддів вважає помилковими та погоджується з обґрунтуванням суду першої інстанції, що ст. 117 КЗпП України передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

В даному випадку, позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, що не є сумою, яка належала позивачу при звільненні.

Отже, суд першої інстанції правомірно відмов в задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 по справі № 480/9504/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова