Справа № 160/30197/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.11.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в особі командира полковника ОСОБА_2 , в якому позивач просить:
- визнати незаконними дії командира Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати незаконними та скасувати Акт розслідування у відношенні ОСОБА_3 від 10.07.2023 року;
- визнати незаконними та скасувати Наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 13.07.2023 року №248 та Наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 14.07.2023 року №195;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 , поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на посаді помічника командира бригади з фінансово-економічної роботи - начальника служби військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 , виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення з посади помічника командира бригади з фінансово - економічної роботи - начальника служби військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 (далі-позивач) зазначає, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2023 року №182 був виключений з усіх видів забезпечення, звільнений із займаної посади, а наказом командира Військової частини НОМЕР_3 від 13.07.2023 року №248. Підставою для прийняття зазначених рішень стала доповідь про самовільне залишення позивачем військової частини, однак, зазначена обставина відповідачем не доведена, а отже зазначені рішення є незаконними. Таким чином, на думку позивача, наявні усі підстави для скасування оскаржуваних рішень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
29.01.2024 року до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Суд перевіривши обґрунтування поданого відповідачем клопотання не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
29.01.2024 року до канцелярії суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 в якому відповідач позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити та зазначає, що виключення позивача із всіх видів забезпечення, звільнення його з займаної посади, призупинення військової служби та дії контракту відбулося на підставі п.144-1-144-3 Положення про проходження військової служби у зв`язку із залишенням ним місця служби.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 22.02.2022 року по 14.07.2023 року проходив військову службу на посаді помічника командира бригади з фінансово-економічної роботи-начальника служби Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2023 року №154 (по стройовій частині), позивача з 03.06.2023 року знято з продовольчого забезпечення та направлено на лікування до КНП «Синельниківська міська лікарня СМР, м. Синельникове».
19.06.2023 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про вибуття для проходження лікування до Військової частини НОМЕР_4 , додавши до рапорту довідку від 17.06.2023 року.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.06.2023 року №170, позивач з 17.06.2023 року вибув до Військової частини НОМЕР_4 .
При перевірці особового складу, який знаходиться на лікування за межами частини, начальником медичної служби Військової частини НОМЕР_3 підполковником ОСОБА_4 виявлено, що позивач був відсутній в списках хворих, які проходять лікування у Військовій частині НОМЕР_4 .
29.06.2023 року до відповідача надійшла телеграма від начальника штабу-заступника командира Військової частини НОМЕР_3 , в якій повідомляється про відсутність позивача в списках хворих, які проходять лікування у Військовій частині НОМЕР_4 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2023 року №549 призначено службове розслідування за фактом відсутності позивача у списках хворих Військової частини НОМЕР_4 .
01.07.2023 року командиром Військової частини НОМЕР_1 направлена доповідь про самовільне залишення частини військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2023 року №182, на підставі доповіді про самовільне залишення військової частини від 01.07.2023 року №1143/652, майора ОСОБА_1 виключено із всіх видів забезпечення.
02.07.2023 року командиром Військової частини НОМЕР_1 на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Полтаві, Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій сфері та Східного територіального управління Військової служби правопорядку направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а саме відсутність майора ОСОБА_1 в списках хворих, які проходять лікування у Військовій частині НОМЕР_4 .
За результатами службового розслідування командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про направлення матеріалів розслідування до органу досудового розслідування.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) №248 від 13.07.2023 року, майора ОСОБА_1 звільнено з займаної посади, призупинено військову службу та дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з 12.07.2023 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №195, майора ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади та призупинено службу у Збройних Силах України з 12.07.2023 року та направлено облікові документи до Військової частини НОМЕР_3 .
01.08.2023 року позивач звертається з рапортом до відповідача в якому зазначає, що прибув з лікування 30.06.2023 року та приступив до виконання службових обов`язків, у зв`язку з чим просить призначити додаткове службове розслідування.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2023 року №604, призначено службове розслідування з метою встановлення реального факту перебування на робочому місці та виконанні службових обов`язків з 30.06.2023 року майором ОСОБА_1 .
У зв`язку з тим, що розслідування про самовільне залишення частини ОСОБА_1 віднесено до юрисдикції Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, 30.08.2023 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №671, скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2023 року №604 про призначення службового розслідування щодо встановлення реального факту перебування на робочому місці та виконання службових обов`язків майором ОСОБА_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 13.12.2023 року №441 майора ОСОБА_1 , колишнього помічника командира з фінансово-економічної роботи-начальника фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 поновлено на військовій службі та дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, враховано в чисельність Збройних Сил України та призначено офіцером резерву 316 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 .
На підставі вищезазначеного наказу, командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) від 16.12.2023 року №350 про зарахування майора ОСОБА_1 до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, зокрема на продовольче з 17.12.2023 року, і вважати таким, що з 16.12.2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою.
Вважаючи наказ командира Військової частини НОМЕР_1 щодо призначення службового розслідування у відношенні ОСОБА_1 , акт службового розслідування, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2023 року №195 та наказ командира Військової частини НОМЕР_3 від 13.07.2023 року №248 протиправним, відповідач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Таким чином, під час розгляду справи необхідно перевірити правомірність проведення у відношенні позивача службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби та видання наказів про звільнення з займаної посади, призупинення військової служби та дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Статтею 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статей 18-19 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.
Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Процедуру проведення службових розслідувань визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (далі-Порядок №608).
Порядок №608 визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі- військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.
Пунктом 2 Порядку №608 визначено, що службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Положеннями п.п. 1,3 розділу ІІ Порядку №608 передбачено підстави проведення службового розслідування, а саме: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Відповідно до п.п.1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Відповідно до п. 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до п. 5 розділу V Порядку № 608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Пунктом 6 розділу V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Судом встановлено, що службове розслідування за фактом відсутності майора ОСОБА_1 у списках хворих Військової частини НОМЕР_4 призначено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2023 року №549.
Підставою для призначення службового розслідування по зазначеному факту стало надходження до командира Військової частини НОМЕР_1 рапорту начальника медичної служби Військової частини НОМЕР_3 підполковника ОСОБА_4 в якому зазначено, що під час перевірки особового складу, який знаходиться на лікуванні за межами частини, майор ОСОБА_1 був відсутній в списках хворих, які проходять лікування у Військовій частині НОМЕР_4 .
На зазначеному рапорті, командиром Військової частини НОМЕР_3 було накладено резолюцію про проведення командиром Військової частини НОМЕР_1 службового розслідування за фактом відсутності майора ОСОБА_1 в списках хворих, які проходять лікування у Військовій частині НОМЕР_4 .
За результатами службового розслідування командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про направлення матеріалів службового розслідування за фактом відсутності майора ОСОБА_1 у списках хворих Військової частини НОМЕР_4 до органу досудового розслідування.
Суд зазначає, що спірний наказ про призначення службового розслідування прийнятий особою, яка наділена на те повноваженнями та при наявності відповідних підстав, а отже підстави для його скасування відсутні.
Стосовно вимоги позивача про визнання протиправним та скасування Акту службового розслідування від 10.07.2023 року, проведеного за фактом відсутності майора ОСОБА_1 у списках хворих Військової частини НОМЕР_4 суд зазначає, що за змістом норми ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у вказаній процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Згідно з п.18 ч.1 ст.4 та п.19 ч.1 ст.4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Отже, за юридичною природою правовий акт - це акт волевиявлення (рішення) уповноваженого суб`єкта права, що регулює суспільні відносини за допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни сфери дії) правових норм, а також визначення (зміни, припинення) на основі цих норм прав і обов`язків учасників конкретних правовідносин.
При цьому, правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта і відповідно інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги.
Тобто особливою відмінністю правового акту від інших управлінських актів є наявність у ньому змісту управління певної особи шляхом встановлення прав і обов`язки для інших суб`єктів.
Пунктами 1-6 розділу V Порядку №608 передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1, 4 розділу VІ Порядку №608 встановлено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Отже, акт проведеного відносно військовослужбовця службового розслідування не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не створює для особи, щодо якої проведено це службове розслідування, безпосередніх правових наслідків, викладені у тексті згаданого акту висновки є суб`єктивною думкою уповноважених посадових осіб, які його проводили, сам по собі акт службового розслідування не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для особи жодних додаткових обов`язків, не притягає особи до жодного виду відповідальності, військовослужбовець не позбавлений права спростувати ці висновки під час оскарження прийнятого за результатами службового розслідування рішення.
Тобто, акт службового розслідування за своєю сутністю не є рішенням суб`єкта владних повноважень (індивідуальним актом) у розумінні статті 5 КАС України, яке може бути оскаржено до адміністративного суду та не може бути предметом спору в суді, оскільки цей документ не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії та не має обов`язкового характеру, а викладені в них обставини можуть бути підставою для застосування керівником державного органу відповідних заходів.
Відповідно до п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі-Положення).
Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначено п.п. 144-1-144-6 Положення.
Так, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.
У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:
видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;
організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;
надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Зазначена обставина стала підставою для видання командирами частин спірних наказів, а саме наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 13.07.2023 року №248 та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №195.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає правомірними оскаржувані накази.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а позовні вимоги в частині визнання незаконними дій командира Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування у відношенні ОСОБА_1 , визнання незаконними та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 13.07.2023 року №248 та наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 14.07.2023 року №195 такими, в задоволенні яких слід відмовити.
Всі інші заявлені позовні вимоги є похідними, а тому також не підлягають задоволенню.
Враховуючи, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору та у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в особі командира полковника ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна