Справа № 520/8746/24
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 червня 2024 року № 520/8746/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3,м. Харків, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №60 від 23.01.2024 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати з 24 лютого 2022 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно із п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 04.05.2007 по 16.12.2013, з 07.05.2018 по 20.05.2018, з 09.11.2019 по 08.12.2019, з 17.08.2020 по 04.10.2020, з 01.10.2021 по 16.01.2024;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 зарахувати до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1991 по 05.07.1992, з 01.09.1992 по 03.07.1993 та періоди роботи з 22.06.1994 по 01.12.1996, з 01.07.2000 по 21.06.2001;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії за віком на пільгових умовах з 24 лютого 2022 року у межах суми стягнення за один місяць;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідної кількості пільгового стажу. Позивач не погоджується з висновками відповідача щодо не зарахування до загального страхового стажу періоди навчання з 01.09.1991 по 05.07.1992, з 01.09.1992 по 03.07.1993 на підставі диплому З №0290486 та диплому НОМЕР_2 , періоди роботи з 22.06.1994 по 01.12.1996, з 01.07.2000 по 21.06.2001 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 ; до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 04.05.2007 по 16.12.2013, з 07.05.2018 по 20.05.2018, з 09.11.2019 по 08.12.2019, з 17.08.2020 по 04.10.2020, з 01.10.2021 по 16.01.2024 (по дату звернення за призначенням пенсії), оскільки відсутні довідки про підтвердження пільгового стажу, що зумовило звернення до суду з зазначеним позовом.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, надав відзив на адміністративний позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що до пільгового стажу не зараховано період з 04.05.2007 року по червень 2010 оскільки відсутня довідка форми номер 5, а наявна тільки архівна довідка, яка не є підставою для зарахування пільгового стажу. У зв`язку з тим, що підприємство ліквідоване, а позивач не має можливості надати довідку форми №5. Проте, законодавством врегульовано подібні ситуації, тому позивач міг звернутися до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області для підтвердження пільгового стажу. Крім того, відповідач зазначив, що у обов`язковою умовою після 21.08.1992 року є наявність атестації робочого місця заявниці, а не тільки формальні записи до трудової книжки.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, повідомлений належним чином про відкриття провадження у справі через систему Електронний суд та засобами поштового зв`язку, а також про можливість надати до суду відзив на позовну заяву у визначений судом строк, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався без зазначення причин неподання відзиву.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.4 ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та 16 січня 2024 року звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з метою оформлення та призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

За принципом екстериторіальності заява позивача розглянута фахівцями ГУ ПФУ в Закарпатській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №60 від 23.01.2024 відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що пенсійний вік визначений пунктом 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 50 років. Пенсія призначається при стажі роботи: у жінок не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Вік заявниці 49 років 4 місяці, страхових стаж становить 26 років 6 місяців 6 днів, а робота за списком № 1 3 роки 3 місяці 1 день та до нього не зараховано період з 04.05.2007 року по червень 2010 року, оскільки відсутня довідка про підтвердження наявного трудового стажу (наявна лише архівна довідка від 11.09.2018 року №06-14/922, яка не є підставою для зарахування пільгового стажу). Зарахування пільгового стажу на основі архівних довідок розглядається комісією з питань підтвердження стажу роботи. Як висновок у рішенні зазначено, що позивач не має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та необхідних документів.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом «а» статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року.

Таким чином, згідно з п. «а» ч. 1 ст. 13 наведеного Закону, пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності: зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; атестація робочих місць; досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віковий ценз для жінок у 50 років збільшено до 55 років.

Закон України від 02.03.2015 №213-VIII набув чинності з 01.04.2015.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в» - «е» та «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII (11.10.2017), яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнений статтею 114, згідно із частиною другої якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Наведений стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII».

Пунктом 1 резолютивної частини названого судового акту визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини названого судового акту стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають ст. 13, ч. 2 ст. 14, пункти «б»-«г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-Х1І в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-УІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого ст.12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам».

При цьому, Конституційний Суд, в пункті 4.1 Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що ст.13 Закону №1788 до внесення змін Законом №213 було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, га на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже у ст.13 Закону №1788 до внесення змін Законом №213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті «а» для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років.

Законі №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок.

У ч. 1 ст.13 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті «а» - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах «б»-«з» - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Відтак, ст.13 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.

Відповідно до п. 4.4 Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 перевіряючи ст. 13, ч. 2 ст. 14, пункти «б»-«г» ст. 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Вказаними положеннями Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.

Згідно зі ст. 13, ч. 2 ст. 14, пунктами «б»-«г» ст. 54 Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

КСУ дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, ст. 13, ч. 2 ст. 14, пункти «б»-«г» ст.54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать ч. 1 ст. 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України.

Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Враховуючи висновки Конституційного Суду України у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020, позивачка набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 після досягнення віку 45 років з дати звернення за призначенням пенсії,

Щодо підстав для зарахування періодів роботи з 04.05.2007 по 16.12.2013, з 07.05.2018 по 20.05.2018, з 09.11.2019 по 08.12.2019, з 17.08.2020 по 04.10.2020, з 01.10.2021 по 16.01.2024 (по дату звернення за призначенням пенсії) до пільгового стажу за Списком №1, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ (далі - ЗУ №1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі Порядок №637) визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядок №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній відповідних записів.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 містяться записи, зокрема (мовою оригіналу):

№14: 04.05.2007 ГП "Харьковский опытный цементный завод" принята помощником машиниста цементных мельниц (наказ № 63 від 04.05.2007);

№15: 05.07.2007 присвоен 3р помощника машиниста цементных мельниц (наказ № 97 від 05.07.2007);

№16: 24.10.2007 присвоен 4р машиниста цементных мельниц (наказ № 145 від 24.10.2007);

№17: 01.07.2010 ДП "Харківський дослідний цементний завод" реорганізовано шляхом приєднання його до ТОВ фірми "Елавус ЛТД" (наказ № 10 від 01.07.2010);

№18: 16.12.2013 звільнена за згодою сторін, ст. 36 п. 1 КЗпП України (наказ №36-к від 16.12.2013);

№24: 28.03.2018 прийнята апаратником виробництва хімічних реактивів з розр. до хіміко-фармацевтичного цеху в виробництво фосфорної кислоти, її похідних (наказ 30к від 27.03.2018 р.);

№25: 04.05.2018 присвоєний 4 розряд апаратника виробництва хімічних реактивів хіміко-фармацевтичного циклу (наказ №41-к від 04.05.2018р.).

До матеріалів справи долучено архівну справку ТОВ "науково-виробничий сервісний центр "Харківський народний архів" №06-14/922 від 11.09.2018 року яка підтверджує відомості зазначені у трудовій книжці позивача (записи №14-№17).

Відповідно до довідки 06-14/922-А від 11.09.2018 року ТОВ "науково-виробничий сервісний центр "Харківський народний архів" на додаток до архівних довідок № 06-14/922 від 11 вересня 2018 р. повідомляємлено, що відомостей про переведення ОСОБА_1 машиніст цементних млинів 3 раз., 4 раз., на неповний робочий день, про надання відпустки без збереження заробітної плати, перекладі на іншу роботу, про відпустку з навчання, про простої в документах з особового складу ДП "Харківський дослідний цементний завод" за період з 04.07.2007 р. по червень 2010 р. немає.

До матеріалів справи долучено довідку ДП "Завод хімічних реактивів" науково-техногологічного комплексу "Інститут монокристалів" Національної академії наук України" №35 від 08.11.2021 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до якої позивач працює повний робочий день на Державному підприємстві "Завод хімічних реактивів" Науково-технологічного комплексу "Інститут монокристалів" Національної академії наук України"): і за період з 28-03.2018 року (наказ від 27.03.2018 року №30-к) по 06.05.2018; з 21.05.2018 р. по 08.11.2019 р. (розпорядження від 10.05.2018р. № 28); з 09.12.2019 р. по 16.08.2020 р. (розпорядження від 06.12.2019р. № 67); з 05.10.2020 р. по 30.09.2021 р. (розпорядження від 29.09.2021 р. № 36),- виконувала роботу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, у хіміко-фармацевтичному цеху, в виробництві фосфорної кислоти, її похідних, за професією апаратник виробництва хімічних реактивів, робоче місце № 3, що передбачено списком №1, розділ VIII-Хімічне виробництво, пункт 1, код КП 8154 (підстава Постанова КМУ №461 від 26.04.2016р.). Працювала у вище зазначених періодах повний робочий день при п`ятиденному робочому тижні без простоїв та відпусток без збереження заробітної плати у виробництвах, що передбачено Списком №1.

Відповідно до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36 передбачені професії помічників машиністів цементних млинів (позиція 14.1а помічники машиністів цементних млинів 1. Виробництво цементу Розділ XIV Виробництво неметалевих мінеральних виробів (будівельних матеріалів).

Посада апаратника виробництва хімічних реактивів (виробництво фосфорної кислоти, її похідних) передбачена положеннями Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (п. 1розділу VIII Хімічне виробництво), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461.

Отже, дослідженими доказами підтверджується, що позивач виконував роботи, передбачені Списком № 1 у спірні періоди.

Відповідно до довідки ОК-5, починаючи з 2007 року, підприємства подавали звітність по спеціальному стажу позивача за Списком № 1 (зокрема за спірні періоди).

Щодо твердження відповідача про необхідність надання позивачем довідки форми № 5 для можливості зарахування періоду з 04.05.2007 року по червень 2010 року та можливість звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для підтвердження пільгового стажу, у зв`язку із ліквідацією підприємства, суд зазначає, що відповідно до положень п. 20 Порядку №637 уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників приймаються для підтвердження спеціального стажу роботи, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

У разі відсутності правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, а також до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.

Процедура підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника регулюється Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1 (далі - Порядок №18-1).

Вказаний Порядок №18-1 прийнято відповідно до п. 20 Порядку 637, що зазначено в преамбулі Порядку №18-1.

Разом з тим, трудова книжка позивача містить відповідні записи, щодо періоду роботи за списком № 1 з 04.05.2007 по 16.12.2013 року, та як встановлено судом є належними та допустимими доказами підтвердження пільгового стажу позивача.

Щодо атестації робочих місць, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено проведення атестації робочих місць позивача, а саме, посада помічника машиніста цементних млинів в ДП "Харківський дослідний цементний завод" наказом №68 по ДП "Харківський дослідний цементний завод" від 13.05.2005 року та переліком робочих місць, професій та посад, що мають право на пільгове пенсійне забезпечення та щорічні додаткові відпустки по ДП "Харківський дослідний цементний завод", затвердженим відповідно до Протоколу № 1 від 13.05.2005 року та посада апаратника виробництва хімічних реактивів в ДП "Завод хімічних реактивів" Науково-технологічного комплексу "Інститут монокристалів" Національної академії наук України" випискою з наказу №97-од від 30.09.2016 року та переліком до наказу.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України № 442 від 01.08.1992 (в подальшому - Порядок № 442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно із п. 10 Порядку № 442, результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків №1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

Таким чином, наявність атестації робочого місця не може бути визначальною обставиною, яка обумовлює право позивачки на пільгову пенсію, зважаючи на наявність записів в її трудовій книжці, які підтверджують факт роботи на посадах, які передбачено Списком № 1.

Щодо наявності підстав для зарахування періодів навчання позивача з 01.09.1991 по 05.07.1992 та з 01.09.1992 року по 03.07.1993 до страхового стажу, суд зазначає наступне.

З 01.09.1991 по 05.07.1992, з 1992 по 03.07.1993 позивач навчалася в Харківському технікумі радянської торгівлі, а потім в Харківському технікумі торгівлі та громадського харчування, що підтверджується дипломом серія 3 №0290486 та дипломом серія НОМЕР_2 .

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне стархування» № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Стаття 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Згідно із пунктами «в» та «д» абзацу 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також військова служба та навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі

Відповідно до Роз`яснення щодо прирівняння середньої спеціальної освіти, здобутої за часів існування Радянського Союзу в технікумах та училищах, до неповної вищої освіти, наданого листом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 16.03.2011 № 4.7-17/674 Законом Української PCP "Про народну освіту" від 28.06.74 технікуми (училища) віднесені до середніх спеціальних навчальних закладів, головним завданням яких була підготовка кваліфікованих фахівців із середньою спеціальною та загальною середньою освітою, які мають необхідні теоретичні знання і практичні навички за спеціальністю. Після набуття чинності Закону України "Про освіту" ( 1060-12 ) (з 1991 р.) та Закону України "Про вищу освіту" ( 2984-14 ) (з 2002 р.) технікуми та училища віднесені до вищих навчальних закладів І рівня акредитації, в яких здійснюється підготовка фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста. Таким чином, середня спеціальна освіта, здобута за часів існування Радянського Союзу в технікумах та училищах, прирівнюється відповідно до чинного законодавства до неповної вищої освіти освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.

Крім того, відповідно до ст. 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно з п. 8 Порядку підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.93 року, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Суд зауважує, що відповідно до запису № 1 в трудовій книжці позивача "до вступу на роботу навчання у Харківському технікумі радянської торгівлі с 01.09.1991 по 03.07.1993", згідно копій дипломів, які містяться у матеріалах справи позивач під час навччання здобула освіту за фахом организация торговли и товароведение непродовольственніх товаров

Перший запис про прийняття на роботу ( продавец ІІ категории в ООО Мелодия ) датирован 31.07.1993, тобто менше ніж за три місяці після хавершення навчання.

Отже, суд дійшов висновку, що неврахування періодів навчання до страхового стажу позивача з 01.09.1991 по 05.07.1992, з 01.09.1992 по 03.07.1993 є безпідставним.

Щодо наявності підстав для зарахування періодів роботи позивача з 22.06.1994 року по 01.12.1996 року, з 01.07.2000 року по 21.06.2001 року до страхового стажу, суд зазначає наступне.

Згідно із записами трудової книжки № НОМЕР_4 , ОСОБА_1 працювала:

з 22.06.1994 по 01.12.1996 - на посаді касира операціоніста в ТОВ "Успіх-Східна Україна";

з 14.07.1997 по 21.06.2001 - на посаді продавця в ТОВ "Юлія", яке було перереєстроване в Приватну фірму "Магазин "Михайлівський".

Основним документом, як вже зазначено, шо підтверджує стаж роботи, є трудова книжка згідно зі статтею 62 Закону України №1788-ХІІ.

Суд зауважує, що записи в трудовій книжці НОМЕР_3 за періоди роботи з 22.06.1994 по 01.12.1996, з 01.07.2000 по 21.06.2001 не містять жодних зауважень з боку органу ПФ України.

Отже, суд дійшов висновку, що неврахування періодів роботи з 22.06.1994 по 01.12.1996, з 01.07.2000 по 21.06.2001 до страхового стажу позивача є безпідставним.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області про відмову у призначення ОСОБА_1 пенсії

Продовжуючи розгляд справи суд зазначає, що повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу/призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта. Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач не надав належної правової оцінки інформації про трудову діяльність позивача про підтвердження наявного трудового стажу, що містяться у матеріалах справи, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про неможливість призначення пенсії позивачу на пільгових умовах та зарахування позивачу періодів його роботи до пільгового стажу за Списком №1 та страхового стажу, що зазначені у трудовій книжці.

Продовжуючи розгляд справи суд зазначає, що відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Закарпатській області, рішенням якого відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Закарпатській області.

Аналогічні висновки щодо визначення органу, який має розглянути заяву викладені у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2024 року справа №500/1216/23, від 07 травня 2024 року справа №460/38580/22.

Отже обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду роботи до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 04.05.2007 по 16.12.2013, з 07.05.2018 по 20.05.2018, з 09.11.2019 по 08.12.2019, з 17.08.2020 по 04.10.2020, з 01.10.2021 по 16.01.2024 та до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1991 по 05.07.1992, з 01.09.1992 по 03.07.1993 та періоди роботи з 22.06.1994 по 01.12.1996, з 01.07.2000 по 21.06.2001.

Щодо вимоги допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії за віком на пільгових умовах у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає, що в цій частині вимог позов задоволенню не підлягає, оскільки вимога є такою, що спрямована на майбутнє.

Щодо вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 КАС України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст. 72-77, 90, 210 КАС України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку визначеному ст.139 КАС України

Керуючись ст.257-263, 293,295,297 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 23.01.2024 року за № 60.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 від 16.01.2024 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Зоркіна Ю.В.