Справа № 200/2329/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача

01 липня 2024 року Справа №200/2329/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Голошивця І.О., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання його неналежним відповідачем в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до третьої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування пенсії позивачу з 01.01.2023 року в розмірі меншому аніж передбачено ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити пенсію позивачу з 01.01.2023 року в розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, як це передбачено ст. 8 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Ухвалою суду від 01.05.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У травні 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому під пунктом 2, відповідач просив визнати неналежним його відповідачем по справі, мотивуючи це наступним.

Згідно частини першої статті 44 Закону № 1058, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1). При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1). Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер. Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1, заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу IV Порядку 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне: сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію,(тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Відповідач зауважив, що враховуючи, що рішення, яке стало підставою для звернення до суду було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, тому позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є необґрунтованими, а само управління, є неналежним відповідачем у справі. Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вчинити певні дії, не підлягають задоволенню, оскільки рішення про відмову в призначені пенсії було прийнято іншим Головним управлінням.

Розглянувши клопотання відповідача про визнання його неналежним відповідачем по справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України, під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Суд розглянувши матеріали справи, встановив наступне, що позивач подав заяву засобами веб-порталу про «перехід на інший вид пенсії» до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.03.2024 року, що не заперечується сторонами по справі та зазначається у відзиві на позовну заяву відповідачем, та третьою особою у своїх письмових поясненнях.

Судом, з наявної в матеріалах справи копії заяви від 28.03.2024 року встановлено, що позивач лише в графі «паспорт» в графі «ким виданий» зазначає наступне - «зарахувати стаж підземний за списком №1 2007-2021 та призначити пенсію у розмірі ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Заява була опрацьована за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Тернопільській області тобто третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача по справі.

Вказаним управлінням було прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії №47 від 05.04.2024 року, при цьому зазначивши наступне: - «Відділом перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в межах опрацювання звернень за принципом єдиної черги, розглянуто заяву, подану через веб-портал, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 ), зареєстровану 28.03.2024 року №1437 на проведення перерахунку пенсії «перехід на інший вид пенсії. Розглянувши матеріали електронної пенсійної справи та опрацювавши перерахунок, було вияснено, що заявник отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Список №1. Згідно долучених до заяви документів не вбачається право на інший вид пенсії. Враховуючи вищезазначене, прийнято рішення відмовити позивачу у проведенні перерахунку пенсії згідно з заявою №1437 від 28.03.2024 року».

В свою чергу, в своїх письмових поясненнях, третя особа зазначила, що при розгляді заяви позивача встановлено, що він отримує пенсію призначену за віком на пільгових умовах (Список №1) з 20.10.2019, право на інший вид пенсії відсутнє.

Звертаючись до суду, позивач зазначив у своїй позовній заяві наступне, що при прийнятті цього рішення застосовувався розрахунок стажу станом на 31.12.2022 року та згідно цього розрахунку його стаж складає: 28 років страхового стажу, підземний стаж за Списком №1 - 15 років 11 місяців 7 днів. Позивач зауважив, що згідно протоколу про перерахунок його пенсії від 25.02.2024, розмір його пенсії з надбавками складає - 4182.57 грн., що значно менше, аніж передбачено ст.8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». Позивач зазначив, враховуючи, що третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області встановила у своєму рішенні, що позивач отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком №1, та має 15 років й більше підземного стажу, таким чином позивач вважає саме бездіяльність відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у не нарахуванні та не виплаті йому пенсії у розмірі ст.8 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці».

По усьому тексту позовної заяви, позивач зауважує, що тільки після отримання даного рішення від третьої особи, він дізнався про наявність у нього 15 років пільгового стажу за Списком №1.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що саме не нарахування та не виплата позивачу пенсії у розмірі відповідно до приписів ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» зумовило позивача звернутись за захистом своїх прав до суду, претензій до прийнятого рішення та до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позивач не має, що підтверджується його позовними вимогами.

Суд зауважує, що по цій справі, відповідно до ухвали суду від 24.04.2024 року, в якій було зазначено: - «При цьому, щодо рішення від 05.04.2024 року №47 про відмову у перерахунку пенсії прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, за наслідком розгляду заяви позивача від 28.03.2024 року, позивач у своїх позовних вимогах нічого не зазначає, по тексту самої позовної заяви він лише констатує сам факт звернення та отримання відповіді на своє звернення, яке до речі стосувалося переходу на інший вид пенсії, но ніяк не перерахунку пенсії відповідно до ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». Таким чином, суд не вбачає доцільності залучення у справу в якості третьої особи, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оскільки немає належних обґрунтувань щодо залучення зазначеного Управління третьою особою. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що для усунення недоліків позовної заяви, позивачу слід привести у відповідність позовну заяву, шляхом визначення належного складу учасників справи».

Отже, позивачу надавалась можливість надати на адресу суду, позовну заяву в оновленій редакції з зазначенням відповідних відповідачів по справі та позивач не скористався цією можливістю надавши виправлену позовну заяву та зазначивши той же склад учасників справи, що й у первинній позовній заяві, враховуючи бездіяльність допущену саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідно до висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2022 року по справі №9901/276/19, в якій зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Водночас для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість і межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи».

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, позивач просив визнати саме протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування йому пенсії з 01.01.2023 року в розмірі меншому аніж передбачено ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки станом на 31.12.2022 у нього вже була наявність на його думку цього стажу відповідно до розрахованого стажу.

Суд вважає, що в даному випадку спірними правовідносинами є не рішення прийняте за наслідком розгляду заяви позивача «Про перехід на інший вид пенсії» прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, а правовідносини, що виникли між позивачем який знаходиться на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 призначеної відповідно до Закону України №1058-ІV та в свою чергу, на думку позивача саме цим управлінням, в якому знаходиться його пенсійна справа та на обліку якого він є, не було обраховано його пенсію з урахуванням розміру передбаченого ст.8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відповідно до висновків зазначених у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №990/114/23 від 31.08.2023 року, в якій зазначено: - «Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, форма та зміст якої визначаються статтею 160 КАС. Частиною першою статті 160 КАС визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

При цьому КАС не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Отже, стаття 160 КАС не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.

Однак суд першої інстанції вказані норми процесуального права не врахував. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Адміністративне судочинство здійснюється на засадах (принципах) змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС).

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина перша статті 9 КАС).

Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених адміністративним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 173 КАС, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються, відповідно до пункту 1 частин першої статті 244 КАС вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Повертаючи заяву, суд фактично дав оцінку доказам наданим позивачем на обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

ЄСПЛ вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року)».

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд не вбачає підстав для відступу від вищезазначеного висновку Великої Палати Верховного Суду та справу буде вирішено з урахуванням надання доказів кожного з учасників цієї справи та наявних в матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведене, а також наявність всіх необхідних документів в матеріалах справи для розгляду зазначеної справи та те, що позивачем подано позовну заяву до належного відповідача по справі враховуючи його позовні вимоги, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання його неналежним відповідачем по справі.

Керуючись ст. ст. 44, 48, 72, 73, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо визнання його неналежним відповідачем відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки: http://court.gov.ua/).

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту постановлення.

Суддя І.О. Голошивець