Справа № 380/17035/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/17035/23 пров. № А/857/10236/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року, головуючий суддя Москаль Р.М., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2023 року позивач ГУ ДПС у Львівській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути податковий борг в сумі 121873,16 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що ОСОБА_1 має заборгованість перед бюджетом згідно з довідки про борг №7367/5/13-01-13-03-09 від 03.07.2023р., яка складається із сум податкових зобов`язань по військовому збору в розмірі 9339,26 грн. та податку на доходи фізичних осіб у розмірі 112533,90 грн. Заборгованість по військовому збору у розмірі 9 339,26 грн. виникла на підставі податкових повідомлень-рішень: № від 02.07.2019 року (термін сплати 15.06.2022 року, поновлено на підставі рішення суду у справі №380/10428/20), сума до сплати 6 939,52 грн. та 1 744,52 грн., нараховано пеню у розмірі - 655,22 грн. Заборгованість по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 112 533,90 грн. виникла на підставі податкових повідомлень-рішень № від 31.01.2022 року (термін сплати 15.06.2022 року, поновлено на підставі рішення суду у справі №380/10428/20), сума до сплати 83 737,06 грн. та 20 934,27 грн., нараховано пеню у розмірі 7862,57 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились ним у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 17.10.2017 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебувала на обліку в Червоноградському управлінні ГУ ДПС у Львівській області з 17.10.2017 року за №26, є платником ПДВ з 01.01.2018 року.

За результатами документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС за період діяльності з 17.10.2017 року по 31.12.2018 року, щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 17.10.2017 року по 31.12.2018 року складено акт № 848/13.7/ від 11.06.2019 року, в якому зафіксовані факти порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового та іншого законодавства.

На підставі висновків акта перевірки від 11.06.2019 року ГУ ДФС у Львівській області прийняло:

- податкове повідомлення-рішення від 02.07.2019 року № , яким визначило суму податкового зобов`язання з військового збору на загальну суму 8722,61 грн, в тому числі 6978,09 грн. основного платежу та 1744,52 грн штрафних (фінансових) санкцій;

- податкове повідомлення-рішення від 02.07.2019 року № , яким визначило суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 104671,33 грн, в тому числі 83737,06 грн. основного платежу та 20934,27 грн штрафних (фінансових) санкцій;

- рішення від 02.07.2019 року № 008771307 про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску на суму 12764,35 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 № Ф- на суму недоїмки 114994,38 грн.

22.03.2021 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі №380/803/21 яким стягнув із ФОП ОСОБА_1 на користь державного бюджету податковий борг в сумі 133 379,31 грн.

21.07.2021 року видано виконавчий лист №380/803/21, якому вказано, що рішення суду від 22.03.2021 року набрало законної сили 22.04.2021 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2022 року, у справі №380/10428/20 відмовлено у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 02.07.2019 року №, , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 року №Ф- та рішення від 02.07.2019 року №.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року без змін.

24.07.2023 року ГУ ДПС у Львівській області вдруге звернулося до суду з позовом від 24.07.2023 року до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 121 873,16 грн.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги від 24.07.2023 року фактично є вимогами про повторне стягнення цих сум узгоджених грошових зобов`язань з ОСОБА_1 як фізичної особи (без статусу підприємця), а тому є очевидно безпідставними та не підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України встановлено, що після закінчення встановлених Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Кодексу).

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків.

Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (підпункт 20.1.18).

Колегія суддів вертає увагу, що стягненню підлягає лише узгоджена сума грошового зобов`язання.

При цьому, нормами чинного законодавства не передбачено подвійного стягнення податкового боргу з одних і тих же підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що заявлений у цій справі до стягнення податковий борг ОСОБА_1 з військового збору та податку на доходи фізичних осіб та залишку непогашеної пені в загальній сумі 121 873,16 грн. вже стягнений з неї як фізичної особи - підприємця на підставі судового рішення у справі №380/803/21.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про безпідставність позовних вимог, оскільки задоволення позовних вимог про стягнення податкового боргу призведе до подвійного оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року у справі №380/17035/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець