Справа № 160/17239/23
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана його представником - адвокатом Прокопенком Володимиром Миколайовичем, до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області № 04.1/_ від 30.06.2023 про скасування посвідки на тимчасове проживання, видане громадянину ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути питання щодо оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину ОСОБА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 є громадянином Лівану, 28.10.2016 прибув на територію України для навчання у Дніпровському державному медичному університеті, до якого був зарахований 07.07.2017. Посвідку на тимчасове проживання було видано 25.11.2016 на строк до 01.10.2017 та продовжено до 25.07.2023. ОСОБА_1 з 13.12.2022 перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_3 . Отримав сертифікат про рівень володіння державною мовою на знання української мови середнього рівня першого ступеню. 23.06.2023 закінчив навчання у Дніпровському державному медичному університеті, здобув ступінь вищої освіти «магістр». Зазначеним навчальним закладом було погоджено проходження позивачем інтернатури задля поглибленого навчання та здобуття додаткової освіти з управління. Дніпровський державний медичний університет звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з листом-клопотанням щодо обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні позивача на період навчання до 01.05.2025 з урахуванням часу, необхідного для забезпечення навчальним закладом заходів щодо його вступу на наступний рівень навчання. 30.06.2023 позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з усіма необхідними документами для переоформлення посвідки на тимчасове проживання. Посадова особа Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відповідальна за прийняття документів, зазначила про необхідність поставити підпис у бланку документа та здати посвідку для переоформлення. При цьому позивачу не було надано перекладача та не роз`яснено його права. Після цього уповноважена особа відповідача повідомила позивачу про те, що він розписався у рішенні № 04.1/_ від 30.06.2023 про скасування посвідки на тимчасове проживання. Позивач вважає протиправним зазначене рішення, оскільки строк дії його посвідки тривав до 25.07.2023, він одружений на громадянці України та зарахований до інтернатури Дніпровського державного медичного університету. Як підставу скасування посвідки в рішенні зазначено лише підпункт 2 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання. Позивач зауважує, що у відповідача була відсутня передбачена вказаними положеннями Порядку підстава для скасування довідки, оскільки від навчального закладу не надходило клопотання про її скасування. Відповідачем не було враховано підпункт 11 пункту 33 цього Порядку щодо продовження (обміну) посвідки для іноземців або осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою воз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або які під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», уклали шлюб з громадянами України.
Ухвалою суду від 24.07.2023 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
26.07.2023 в порядку усунення недоліків до суду надійшла подана представником позивача заява з доданими до неї документами.
Ухвалою від 31.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи; витребувано у Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою прийняття оскаржуваного рішення № 04.1/_ від 30.06.2023 про скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 , а також інформації з особової справи ОСОБА_1 щодо оформлення та подовження посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , тип РТ, код держави UKR, виданої органом 1201, підстава видачі 04/13, дата видачі 25.11.2016, дійсної до 01.10.2017, продовженої до 25.07.2023, та подальшої постановки його на облік.
11.08.2023 до суду надійшов відзив Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, зазначив, що 29.06.2023 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшло клопотання Дніпровського державного медичного університету з проханням скасувати посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , строком дії до 25.07.2023, громадянину Лівану Ель ОСОБА_4 , якого відраховано наказом № 423 ос від 23.06.2023 у зв`язку із закінченням навчання за освітньо-професійними програмами. У клопотанні також зазначено, що посвідку ОСОБА_1 не надав. Тобто у позивача припинилися підстави, відповідно до яких йому було оформлено, видано та продовжено посвідку на тимчасове проживання в Україні. 30.06.2023 прийнято рішення № 04.1/_ про скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 , яку було видано йому у зв`язку з навчанням у Дніпровському державному медичному університеті. 03.07.2023 зазначене рішення було надіслано на адресу позивача, зазначену в заявах про оформлення посвідки. 11.07.2023 він особисто ознайомився з цим рішенням та отримав роз`яснення щодо підстав скасування посвідки. Позивач не звертався до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з метою оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі укладення шлюбу з громадянкою України. Оформлення та видача посвідки одночасно з декількох підстав чинним законодавством України не передбачено. Для оформлення посвідки у зв`язку з укладенням шлюбу необхідні надання оригіналів документів, визначених чинним законодавством України, та особиста присутність як іноземця (заявника), так і громадянина України, з яким ним укладено шлюб. Твердження позивача про його звернення 30.06.2023 за обміном посвідки та вручення у цей день оскаржуваного рішення не відповідають дійсності, оскільки датою вручення рішення позивачу є 11.07.2023, яку ним проставлено особисто. Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання не передбачено обов`язку Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області при врученні або надсиланні рішення про скасування посвідки залучати перекладача. Позивач не був позбавлений права залучити перекладача самостійно або скористатися послугами адвоката, не зазначав про те, що не розуміє уповноважену особу і про потребу у перекладачі, вільно спілкувався, розумів підставу прийняття рішення.
Разом з відзивом було надано витребувані судом докази.
До відзиву було додано клопотання відповідача про розгляд справи з викликом учасників, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 16.08.2023.
Станом на час розгляду справи відповідь на відзив та заперечення до суду не надійшли. Частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до паспорту НОМЕР_2 , виданого 04.03.2020, є громадянином Лівану.
25.11.2016 позивачу було видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , тип РТ, код держави UKR, орган, що видав 1201, підстава видачі 04/12, дата закінчення строку дії 01.10.2017, яку було продовжено до 25.07.2023.
Зазначені обставини підтверджуються наданими відповідачем копіями матеріалів справи ОСОБА_1 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2023/004439049 від 14.06.2023 місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано у АДРЕСА_1 з 16.12.2016.
13.12.2022 позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 13.12.2022 Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2035.
Згідно з дипломом магістра НОМЕР_4 , виданого 23.06.2023, ОСОБА_1 закінчив у 2023 році Дніпровський державний медичний університет (у 2017 році вступив до Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України») за освітньою програмою «Медицина», здобув кваліфікацію: ступінь вищої освіти «Магістр», галузь знань «Охорона здоров`я», спеціальність «Медицина», професійна кваліфікація «Лікар».
30.06.2023 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 04.1/_ про скасування виданої громадянину Лівану Ель ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , терміном дії до 25.07.2023, на підставі підпункту 2 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322.
У рішенні міститься запис про ознайомлення з ним позивача 11.07.2023, а також міститься відмітка про направлення копії рішення поштою.
Відповідно до Державного сертифікату про рівень володіння державною мовою серії УМІ № 00186304 Ель Мукахаль Зіяд володіє державною мовою на середньому рівні першого ступеня (рішення Національної комісії зі стандартів державної мови від 05.07.2023 № 243).
12.07.2023 Дніпровським державним медичним університетом було видано довідку № 01-26/1742/4/2, адресовану відділу післядипломної освіти, у якій зокрема зазначено, що деканат медицини та фармації рекомендує ОСОБА_1 для проходження інтернатури у Дніпровському державному медичному університеті.
17.07.2023 Дніпровським державним медичним університетом було видано довідку № 01-26/1787/4/7 про те, що вказаний навчальний заклад не заперечує проти навчання в інтернатурі громадянина Лівану ОСОБА_1 та що його буде зараховано для подальшого навчання в інтернатурі при наявності повного пакету документів для вступу встановленого зразка.
Вважаючи протиправним рішення відповідача про скасування посвідки на тимчасове проживання, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 (далі також Положення № 360), Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення № 360 ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.
Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі також Закон № 3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Частиною третьою статті 3 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до частин першої та третьої статті 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 18 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI).
Відповідно до частини тринадцятої статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.
Згідно з частиною тринадцятою статті 5 Закону № 3773-VI підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про відрахування з такого закладу.
За змістом статті 5-1 цього Закону строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства у випадку, визначеному частиною тринадцятою статті 4 Закону № 3773-VI, становить - період навчання, який зазначається в документі, що підтверджує факт навчання в Україні.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі також Порядок № 322), відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 322 обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання.
Згідно з підпунктом 2 пункту 63 Порядку № 322 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи.
Пунктами 64-66 Порядку № 322 (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування. Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття. Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.
Як встановлено з матеріалів справи, оскаржуване рішення відповідача № 04.1/_ від 30.06.2023 про скасування виданої громадянину ОСОБА_2 посвідки на тимчасове проживання № ТР163705 від 25.11.2016 прийнято на підставі підпункту 2 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, а саме на підставі листа приймаючої сторони - Дніпровського державного медичного університету від 29.06.2023 № 1451, який містить вмотивоване клопотання про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні позивача, якого відраховано наказом № 423 ос від 23.06.2023 у зв`язку із закінченням навчання.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність прийняття рішення № 04.1/_ від 30.06.2023 про скасування виданої громадянину ОСОБА_2 посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 25.11.2016.
Доводи позивача про те, що 30.06.2023 він звернувся до відповідача з усіма необхідними документами для обміну посвідки, у тому числі листом-клопотанням Дніпровського державного медичного університету щодо обміну посвідки на період навчання до 01.05.2025, не знайшли підтвердження під час розгляду справи. На час ухвалення рішення судом у матеріалах справи відсутні відомості про зарахування позивача для подальшого навчання в інтернатурі Дніпровського державного медичного університету.
Суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що визначені законодавством України, та з урахуванням усіх обставин, необхідних для прийняття відповідного рішення.
Щодо зазначення позивачем такої підстави для оформлення та видачі йому посвідки на тимчасове проживання, як перебування у шлюбі з громадянкою України, суд зазначає, що посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 25.11.2016 було видано позивачу на підставі частини тринадцятої статті 4 Закону № 3773-VI як іноземцю, який прибув в Україну з метою навчання, та скасовано її уповноваженим органом після закінчення навчання.
Прийняття відповідачем оскаржуваного рішення не перешкоджає зверненню позивача із відповідною заявою для отримання посвідки на тимчасове проживання на підставі частини чотирнадцятої статті 4 Закону № 3773-VI, якою передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.
Згідно з частиною чотирнадцятою статті 5 Закону № 3773-VI підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.
З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог питання про розподіл понесених позивачем судових витрат не вирішується.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. В. Липинського, буд. 7, .

Повний текст рішення складено 02.07.2024.

Суддя В.В. Рянська