Справа № 140/32590/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Валюх В.М.

28 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/32590/23 пров. № А/857/12143/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі № 140/32590/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2023р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування і невиплати з 01.06.2023р. додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (зі змінами), в розмірі 30000,00 грн на місяць, починаючи з 01.06.2023р.;

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування і невиплати грошової компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік та зобов`язати нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2022 рік;

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування і невиплати грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків за посадою командира навчальної батареї старшого викладача навчального батальйону та зобов`язати нарахувати і виплатити грошове забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків за посадою командира навчальної батареї старшого викладача навчального батальйону ВЧ НОМЕР_1 .

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2024р. позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період, починаючи з 01 червня 2023 року, додаткової винагороди, передбаченої абз.5, абз.6 п.1-1 Постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168.

Також, суд зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період, починаючи з 01 червня 2023 року та по день звільнення з військової служби, додаткову винагороду, передбачену абз.5, абз.6 п.1-1 Постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168.

Одночасно, суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою командира навчальної батареї старшого викладача навчального батальйону.

При цьому, суд також зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою командира навчальної батареї старшого викладача навчального батальйону, відповідно до абз.2 п.1 розділу XXVI. Виплата грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків за посадою Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Військова частина НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2024р. скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 20.04.2022р - 21.09.2023р. проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , де перебував на всіх видах забезпечення, що підтверджується витягами з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині), довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 17.11.2023р. № 1516.

08.04.2022р. Наказом командувача ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) № НОМЕР_2 молодший лейтенант ОСОБА_1 призначений на посаду командира взводу викладача навчального взводу навчальної роти навчального батальйону (примітка 105) ВЧ НОМЕР_1 , та з 20.04.2022р. зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення згідно наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.04.2022р. № 98.

Із змісту наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.03.2023р. № 82 видно, що лейтенанта ОСОБА_1 , командира навчального взводу викладача навчальної роти навчального батальйону ВЧ НОМЕР_1 допущено до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою командира навчальної батареї старшого викладача навчального батальйону ВЧ НОМЕР_1 , з 22.03.2023р. вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 4510 грн. на місяць.

08.09.2023р. наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №259 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира навчального взводу викладача навчальної роти навчального батальйону ВЧ НОМЕР_1 , призначеного наказом командувача Десантно-штурмових військ ЗСУ (по особовому складу) від 21.08.2023р. № 222 на посаду командира спеціальної роти резерву офіцерського складу спеціального загону ВЧ НОМЕР_1 , вважати таким, що з 08.09.2023р. справи та посаду прийняв, приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

21.09.2023р. наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 272, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира спеціальної роти резерву офіцерського складу спеціального загону ВЧ НОМЕР_1 , який звільнений наказом командувача Десантно-штурмових військ ЗСУ (по особовому складу) від 30.08.2023р. № 232 відповідно до п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу у запас за п.п. г, вважати таким, що 21.09.2023р. справи та посаду здав, з 21.09.2023р. позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Вважаючи протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.5 ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

ст.65 Конституції України визначено, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ

ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч.4 ст.9 цього Закону).

Із змісту ч.ч.2-4 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу видно, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

п.1 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.

Згідно ст.1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Цьому визначенню відповідає й поняття грошового забезпечення, що відповідно до закону виплачується за рахунок держави військовослужбовцям, поліцейським, особам рядового і начальницького складу за проходження державної служби особливого характеру.

Додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена Постановою № 168,є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовців, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а, з іншого, - обмежена строком дії воєнного стану в Україні.

Правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію, Кабінет Міністрів України 28.02.2022р. прийняв Постанову № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, п.1 якої (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

09.08.2023р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 836 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, яка набрала чинності з дня її опублікування (11.08.2023р.) та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з 01.06.2023р.

Так, Постанову № 168 доповнено п.1-1, відповідно до якого установлено, що на період воєнного стану: військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі від 15000 до 30000 гривень з урахуванням їх рівня підготовки (кваліфікації) пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу в розрахунку на місяць відповідно до переліку посад керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), затвердженого керівниками відповідних міністерств та державних органів. Розмір додаткової винагороди за конкретними категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням заінтересованих центральних органів виконавчої влади та державних органів.

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 від 15.09.2023р. № 1001, яка набрала чинності з дня її опублікування (20.09.2023р.) та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 01.06.2023р., абз.6 п.1-1 Постанови № 168 викладено в такій редакції: Розмір додаткової винагороди за категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах) встановлюється згідно з додатком, а Постанову № 168 доповнено додатком такого змісту: Розміри додаткової винагороди за категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах). При цьому, у зазначеному додатку до Постанови № 168 розміри додаткової винагороди визначені залежно від категорії посад, зокрема, 30000 грн. - особи, які обіймають посади інструкторсько-викладацького складу (тимчасово виконують обов`язки за посадами) навчальних підрозділів (навчальний взвод, навчальна рота (батарея), відділ, відділення, навчальний курс, школа); особи, які обіймають посади начальників (заступників) або керівників (заступників) циклових комісій (груп підготовки).

Наказом Міністра оборони України Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 25.01.2023р. № 44, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2023р. № 177/39233, затверджено Зміни до Порядку № 260, та доповнено Порядок новим розділом такого змісту: XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Наказом Міністра Оборони України Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 26.09.2023р. № 566, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.09.2023р. № 705/40761 (який набрав чинності з дня його офіційного опублікування, крім абзаців тридцятого тридцять четвертого пункту 13 Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджених цим наказом, які застосовуються з 01.06.2023), розділ XXXIV. Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану Порядку № 260 викладено у новій редакції.

Так, за змістом п.2 розділу XXXIV Порядку № 260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану виплачується в таких розмірах: від 15 000 до 30 000 гривень - військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах) (у розрахунку на місяць пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу).

Розмір додаткової винагороди за конкретними категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу затверджується Кабінетом Міністрів України. Перелік навчальних військових частин (навчальних центрів, навчальних підрозділів), а також посад керівного та інструкторсько-викладацького складу затверджується Міністром оборони України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта також і на те, що з 01.06.2023р. (тобто, з дати, з якої застосовується п.1-1 Постанови №168 в частині виплати додаткової винагороди) - 21.09.2023р. ОСОБА_1 проходив військову службу на таких посадах: командира навчального взводу викладача навчальної роти навчального батальйону ВЧ НОМЕР_1 (допущений відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.03.2023р. № 82 до тимчасового виконання обов`язків за не вакантною посадою командира навчальної батареї старшого викладача навчального батальйону ВЧ НОМЕР_1 з 22.03.2023р.); командира спеціальної роти резерву офіцерського складу спеціального загону ВЧ НОМЕР_1 з 08.09.2023р.

Із змісту довідки ВЧ НОМЕР_1 від 17.11.2023р. №1516 видно, що ОСОБА_1 у період з 01.06.2023р- 21.09.2023р. не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода відповідно до абз.5, абз.6 п.1-1 Постанови № 168.

ч.2 ст.77 КАС України визначено, що а саме в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як видно із матеріалів справи відповідач ВЧ НОМЕР_1 належними та допустимими доказами не довів правомірності такої бездіяльності, не заперечив та не спростував доводи позивача про наявність у нього права на отримання зазначеної додаткової винагороди за період з 01.06.2023р. - 21.09.2023р., не надав суду жодних належних та допустимих письмових доказів про виплату спірних сум.

В абз.2 п.1 розділу XXVI. Виплата грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків за посадою Порядку № 260 видно, що військовослужбовцям, допущеним в установленому порядку до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою, безперервно виконували обов`язки за цією посадою 30 календарних днів і більше, грошове забезпечення виплачується з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади, строком не більше ніж чотири місяці.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.03.2023р. № 82 видно, що лейтенанта ОСОБА_1 , командира навчального взводу викладача навчальної роти навчального батальйону ВЧ НОМЕР_1 допущено до тимчасового виконання обов`язків за не вакантною посадою командира навчальної батареї старшого викладача навчального батальйону ВЧ НОМЕР_1 , з 22.03.2023р. вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом -4510 грн на місяць.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що оскільки з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.03.2023р. № 82 та довідки ВЧ НОМЕР_1 від 17.11.2023р. № 1516 не вбачається, що відповідно до абз.2 п.1 розділу XXVI Порядку № 260 грошове забезпечення виплачувалося ОСОБА_1 з урахуванням посадового окладу, встановленого для невакантної посади, а відповідач належними та допустимими доказами не спростував доводів позивача про порушення його права на грошове забезпечення у належному розмірі з урахуванням абз.2 п.1 розділу XXVI Порядку № 260. Тому, позовні вимоги щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою слід задовольнити.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків, про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Військової частини НОМЕР_1 діяв не у спосіб визначений законами та Конституціє України.

ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З роз`яснень, які наведені в п.13.1 Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», видно, що у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі № 140/32590/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 28.06.2024р.