Справа № 380/508/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/508/24 пров. № А/857/3006/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Ніколіна В.В.,

суддів - Гінди О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року про повернення позовної заяви (суддя - Желік О.М., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30.12.2023 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції періоду служби у Державній пенітенціарній службі України з 14.06.2004 року по 29.01.2018 року; зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції період служби у Державній пенітенціарній службі України з 14.06.2004 року по 29.01.2018 рік з урахуванням пільгового обчислення вислуги років відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 (зарахувати службу в пільговому обчислені 19 років 8 міс. 01 день).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року позовну заяву було залишено без руху, зокрема, з підстав пропуску позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду, та позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю 10 днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу.

Не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції її оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що накази про звільнення та про прийняття на роботу є основними необхідними письмовими доказами у даній справі. Зазначає, що копії таких наказів отримані позивачем 15.12.023, відтак строк на звернення до суду був пропущений з поважних причин.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції.

Враховуючи те, що згідно з частиною другою статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження), суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що про порушення своїх прав позивач міг дізнатися з моменту отримання відповідного листа відповідача від 02.10.2023, відтак строк звернення до адміністративного суду з відповідними позовними вимогами сплив 01.11.2023.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду зазначеній у постанові від 04.10.2018, справа № 800/304/17.

Мета строку: 1) дотримання принципу правової визначеності; 2) дисциплінування учасників судочинства; 3) досягнення юридичної визначеності у публічних відносинах; 4) стимулювання учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків; 5) обмеження часу, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з частиною першою статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Стаббігс на інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії").

Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах. Після завершення зазначених строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд зазначає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Встановлення наявності або відсутності факту порушеного права здійснюється під час розгляду справи судом по суті лише у випадку своєчасного звернення до суду або у випадку пропуску строку з поважних причин, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду зазначеній у постанові від 12.09.2019 №826/3318/17.

Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду зазначеній у постанові від 29.11.2019 справа №607/1402/16-а.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина 2 статті 44 КАС України).

За змістом частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Спірні правовідносини стосуються вирішення питання щодо наявності чи відсутності у позивача права на зарахування до стажу служби в поліції періоду служби у Державній пенітенціарній службі України з 14.06.2004 року по 29.01.2018 рік, тобто пов`язані з проходженням позивачем публічної служби, а тому на них поширюється місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Суд встановив, що 13 вересня 2023 року позивач звернувся з рапортом на ім`я начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області з проханням, зокрема, зарахувати до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років із 14.06.2003 по 29.01.2018 в органах Державної кримінально-виконавчої служби.

02.10.2023 заступник начальника ГУНП у Львівській області полковник поліції Володимир Ільчишин за результатами розгляду рапорту повідомив позивача листом про те, що на даний час немає правових підстав для зарахування до стажу служби в поліції період проходження служби в державній кримінально-виконавчий службі України.

Таким чином, про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися з моменту отримання відповідного листа відповідача від 02.10.2023.

До Львівського окружного адміністративного суду позивач звернувся засобами поштового зв`язку 30.12.2023.

Отже, позивач пропустив місячний строк звернення з цим позовом до суду.

Оцінюючи поважність причин пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до суду, апеляційний суд зазначає наступне.

За загальним правилом поважними причинами пропуску строку звернення визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборним, та які не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Апеляційний суд враховує, що лист заступника начальника ГУНП у Львівській області полковник поліції Володимира Ільчишина за результатами розгляду рапорту про те, що на даний час немає правових підстав для зарахування до стажу служби в поліції період проходження служби в державній кримінально-виконавчий службі України, датований 02 жовтня 2023 року.

Водночас 04 жовтня 2023 року представник позивача адвокат Чернявський Р.І. звернувся до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції із адвокатським запитом № 39 про надання копій наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи ОСОБА_1 (наказ ДУ «СВК 47» №10ос - 18 від 29.01.2018 про звільнення з роботи ОСОБА_3 та наказ УДДУ ПВП у Л.о. №29 ос від 14.06.2004 про прийняття на роботу ОСОБА_3 , які додані до позовної заяви).

Відповідь на адвокатський запит та копії наказів надані представнику позивача 15 грудня 2023 року засобами електронного зв`язку.

Апеляційний суд наголошує, що зазначені накази є письмовими доказами у справі, які підтверджують факт проходження позивачем служби у Державній пенітенціарній службі України з 14.06.2004 року по 29.01.2018 рік, який є спірним у цій справі з огляду на підстави та предмет позову.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що КАС України зобов`язує позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (частина четверта статті 161 КАС України).

Оскільки вказані вище письмові докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги, були отримані представником позивача лише 15 грудня 2023 року, то строк звернення з позовом до суду пропущений позивачем з поважних причин, які не залежали від його волі, позаяк цей позов без належних доказів не відповідав би вимогам статей 160, 161 КАС України в частині підтвердження викладу обставин, якими обґрунтовані вимоги, належними доказами.

Апеляційний суд резюмує, що позивач пропустив строк звернення з позовом до суду з поважних причин, а відтак його належало поновити.

Крім цього, з позовом до суду позивач звернувся у межах місячного строку після отримання відповідних доказів, що свідчить про його сумлінне та добросовісне ставлення до виконання своїх процесуальних обов`язків.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви у справі є помилковими і прийнятими з порушенням норм процесуального права.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року про повернення позовної заяви у справі №380/508/24 - скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
Л. Я. Гудим