Справа № 990/39/23
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 липня 2024 року

м. Київ

справа №990/39/23

адміністративне провадження №П/990/39/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Мартинюк Н.М.,

суддів - Єресько Л.О., Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р.

розглянувши заяви від 1 липня 2024 року ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Радишевської Олесі Ростиславівни від участі у справі №990/39/23 за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 9 березня 2023 року Верховний Суд як суд першої інстанцій відкрив провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії.

Рішенням від 18 червня 2024 року Верховний Суд відмовив у задоволенні позову.

Ухвалою від 28 червня 2024 року Верховний Суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

29 червня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав повторну заяву про ухвалення додаткового судового рішення (вх. №П/990/39/23-Д26).

1 липня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав заяву про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Радишевської О.Р. (вх. №П/990/39/23-Д27, зареєстрована о 10 год 57 хв).

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що Верховний Суд ухвалою від 13 червня 2024 року відмовив у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі №440/14238/23 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Президента України в особі Комісії при Президенті України з питань громадянства, за участю третьої особи - Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - про визнання дій протиправними та незаконними, зобов`язання вчинити певні дії. Заявник зазначає, що суддею-доповідачем у справі №440/14238/23 була суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Радишевська О.Р. Вказує, що 29 червня 2024 року він подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №990/39/23. Вважає, що суддя Радишевська О.Р. була зобов`язана повернути йому касаційну скаргу, натомість умисно й незаконно відмовила у відкритті касаційного провадження у справі №440/14238/23. Також заявник вважає, що суддя Радишевська О.Р. є зацікавленою в результаті розгляду справи №990/39/23. На цій основі позивач стверджує, що на підставі пункту 4 частини першої статті 36 КАС України суддя Радишевська О.Р. підлягає відводу від розгляду справи №990/39/23.

До цієї заяви ОСОБА_1 додав копію ухвали Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі №440/14238/23, копію його касаційної скарги у вказаній справі.

Також 1 липня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав ще одну заяву про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Радишевської О.Р. (вх. №П/990/39/23-Д28, зареєстрована о 14 год 22 хв).

На обґрунтування цієї заяви ОСОБА_1 послався на ті ж самі аргументи й підстави, що викладені у попередній заяві про відвід судді Радишевської О.Р . Зміст, структура й послідовність переважної більшості абзаців в обох заявах тотожні, за винятком кількох із них, які у другій заяві переставлені місцями. Додатків ця заява не містить.

Вирішуючи питання про відвід судді, Суд виходить із такого.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначенні статтею 36 КАС України, а стаття 37 КАС України визначає підстави недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи.

Відповідно до частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 36 КАС України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Стаття 37 КАС України передбачає, що суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду касаційної інстанції.

Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення, крім випадку, коли проведення врегулювання спору за участю судді було ініційовано суддею, але до закінчення встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строку сторона заперечила проти його проведення.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, винесеного за результатами нового розгляду цієї справи.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у цій адміністративній справі. Положення цієї частини не застосовуються у випадку розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстав, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Аналіз цих норм свідчить про те, що для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, що викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності.

Враховуючи те, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді, сторона повинна навести обґрунтовані аргументи, що свідчать про наявність відповідних суб`єктивних та об`єктивних чинників.

Відповідно до частини третьої статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

«об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

«суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Надаючи оцінку об`єктивності судді (суддів) під час вчинення ним (ними) процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя (судді) під час виконання ним (ними) своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє поведінка судді (суддів) у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею (суддями) дії, які можуть стати приводом для позбавлення права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Перед розглядом справи судді повинні утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Судді утримуються від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Водночас вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною.

Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас за сталою та послідовною практикою Великої Палати Верховного Суду, наведеною, зокрема в ухвалах у справах №990/119/23, № 990/136/23, №990/20/23, не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Перевіряючи мотиви, з яких виходив ОСОБА_1 , обґрунтовуючи заяви про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Радишевської О.Р., Суд зазначає, що ці мотиви фактично зводяться до незгоди із судовими рішеннями за результатами розгляду справ №990/39/23, №440/14238/23, що у відповідності до положень частини четвертої статті 36 КАС України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу судді Радишевської О.Р .

Відтак сумнів у неупередженості судді Радишевської О.Р. у зв`язку з вчиненням процесуальних дій та прийняттям судових рішень у справах №990/39/23, №440/14238/23 не є чинником, що може свідчити про упередженість та необ`єктивність судді.

Крім цього, заяви ОСОБА_1 не містять посилань на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають участь судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Радишевської О.Р. у розгляді цієї справи відповідно до статті 36 КАС України.

Передбачені статтею 37 КАС України обставини щодо недопустимості повторної участі судді Радишевської О.Р. в розгляді адміністративної справи №990/39/23 відсутні.

Доводи й обставини, якими обґрунтовані заяви, є припущеннями, які не можуть вважатися підставою для сумніву в неупередженості та необ`єктивності судді Радишевської О.Р. під час розгляду цієї справи.

У заявах відсутні посилання на конкретні факти прояву суддею поведінки, яка б свідчила про її небезсторонність чи заінтересованість в результаті розгляду цієї справи.

Відповідно до частини третьої статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно з частиною четвертою статті 40 КАС України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

На цій основі Суд дійшов висновку про те, що заяви позивача про відвід судді Радишевської О.Р. є необґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 243, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати необґрунтованими заяви ОСОБА_1 від 1 липня 2024 року про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Радишевської Олесі Ростиславівни від участі у розгляді справи №990/39/23.

Передати заяви ОСОБА_1 від 1 липня 2024 року про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Радишевської Олесі Ростиславівни до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України, для розгляду заяв.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

...........................

..........................

Н.М. Мартинюк

Л.О. Єресько

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко

О.Р. Радишевська,

Судді Верховного Суду