Справа № 120/4922/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 р. Справа № 120/4922/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сало П.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Ребесайло С.О.,

представника позивача Юрченка Т.П.,

представників відповідача Мавроді Р.Ф., Македонського О.В.,

Копчинської Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Вінницької митниці

про визнання протиправним та скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

16.04.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Юрченка Т.П., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Вінницької митниці.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що наказом від 26.03.2024 № 3-дс "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" відповідач застосував до позивача, начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста "Вінниця", дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Підставами для прийняття такого рішення стали наказ Вінницької митниці від 14.02.2024 № 1-дс "Про порушення дисциплінарного провадження", пункт 5 частини 2 статті 65, пункт 3 статті 66 Закону України "Про державну службу", а також подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Вінницької митниці від 18.03.2024 № 19/19/2231.

Позивач з вказаним наказом не погоджується та вважає, що притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулося неправомірно.

На підтримку заявлених позовних вимог позивач зазначає, що у його діях відсутній склад дисциплінарного правопорушення, а оскаржуване рішення відповідача є невмотивованим і з його змісту неможливо встановити, в чому саме полягає вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу (невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків). У свою чергу, підстави притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, що там наведені, не містять чіткого формулювання конкретних порушень, які б свідчили про наявність в діях позивача дисциплінарного проступку. Також не вказано про негативні наслідки, причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника, не наведено доказів на підтвердження протиправності дій позивача.

Крім того, позивач звертає увагу на низку процедурних порушень, допущених відповідачем під час здійснення дисциплінарного провадження, як-от безпідставне відсторонення позивача від виконання службових обов`язків, ненадання відпустки за заявою, неотримання пояснень перед накладенням дисциплінарного стягнення, наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості окремих членів дисциплінарної комісії.

Насамкінець позивач вважає неправомірним застосування до нього такого виду стягнення, як догана, посилаючись на те, що воно не відповідає характеру і тяжкості дисциплінарного проступку, поставленого позивачу у провину, та ступеню вини державного службовця. Також відповідачем не враховано позитивну характеристику позивача, тривалий термін його служби в митних органах, відсутність дисциплінарних стягнень та зауважень на роботі.

Окремо позивач наголошує на тому, що ті діяння, за які його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, не спричинили жодних, навіть найменших негативних наслідків, що визнається самим відповідачем.

Ухвалою суду від 22.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 20.05.2024. Відповідачу встановлений 15-денний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

06.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та зазначає, що за результатами дисциплінарного провадження дисциплінарна комісія дійшла висновку про наявність у діях позивача складу дисциплінарного правопорушення, яке полягає в тому, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника митного поста "Вінниця" Вінницької митниці, розробив Положення про митний пост "Вінниця" Вінницької митниці, який затверджений наказом Вінницької митниці від 30.06.2023 № 166, в якому зоною діяльності митного поста визначено Вінницький, Жмеринський та Хмільницький райони Вінницької області. Водночас, під час підготовки Положення про відділ митного оформлення № 3 митного поста "Вінниця" Вінницької митниці, позивач зазначив зоною діяльності вказаного підрозділу м. Вінницю, Вінницький, Козятинський, Літинський, Хмільницький, Калинівський, Погребищенський, Оратівський та Липовецький райони, тобто у тому числі вже ліквідовані райони Вінницької області. Крім того, позивач погодив Положення про відділ митного оформлення № 1 митного поста "Вінниця" Вінницької області, у якому допущено аналогічну неточність щодо зони діяльності відділу, оскільки такі райони Вінницької області, як Козятинський, Калинівський, Оратівський, Погребищенський, Літинський, Липовецький увійшли до складу новоутворених районів. Отже, на думку відповідача, зазначивши у вищевказаних Положеннях невірні назви районів, позивач порушив вимоги пп. 2 п. 1, пп. 3 п. 3 Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX "Про утворення та ліквідацію районів" та допустив неналежне виконання своїх посадових обов`язків. Відтак у діях ОСОБА_1 наявний склад дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу" та вина у його вчиненні у формі недбалості.

Також відповідач заперечує доводи позивача щодо неврахування усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, та зазначає, що дисциплінарна комісія взяла до уваги, зокрема, попередню поведінку державного службовця, відсутність будь-яких тяжких наслідків та матеріальних збитків для держави та інших юридичних і фізичних осіб, позитивну характеристику позивача тощо.

Щодо тверджень позивача про допущення процедурних порушень, то відповідач їх не визнає та вважає безпідставними і такими, що не відповідають дійсності, оскільки дисциплінарне провадження було розпочате правомірно у зв`язку з надходженням доповідної записки сектору внутрішньої безпеки Вінницької митниці, при цьому позивачу були забезпечені всі передбачені законодавством права та можливості в ході проведення відповідного дисциплінарного провадження, а саме розслідування проведено повно та об`єктивно.

20.05.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечує доводи відповідача, наведені у відзиві, та просить суд позовні вимоги задовольнити. Представник позивача акцентує на недоведеності вини позивача та відсутності в його діях складу дисциплінарного проступку. Крім того, на думку представника позивача, відповідач неправомірно застосував дисциплінарне стягнення у вигляді догани, що не відповідає характеру і тяжкості тих діянь, за які позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Судове засідання від 20.05.2024 не відбулося та було перенесене на 05.06.2024 через оголошення повітряної тривоги у Вінницькій області.

23.05.2024 до суду надійшли заперечення, в яких відповідач підтримав відзив на позовну заяву та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач звертає увагу на те, що під час дисциплінарного провадження комісія встановила склад дисциплінарного проступку у діях позивача у формі службової недбалості. Відтак застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани є правомірним та відповідає приписам чинного законодавства. При цьому враховано і характер вчиненого дисциплінарного правопорушення, і особу порушника, і інші обов`язкові обставини та чинники.

Протокольною ухвалою суду від 05.06.2024 розгляд справи відкладено на 13.06.2024 через неявку представника позивача.

У судовому засідання від 13.06.2024 оголошено перерву до 24.06.2024 для витребування додаткових письмових доказів. Крім того, сторонам запропоновано подати додаткові письмові пояснення щодо питань, пов`язаних із затвердженням Положень про відділи митного оформлення № 1 та № 3 митного поста "Вінниця" (далі також Положення про ВМО № 1 та ВМО № 3).

21.06.2024 від відповідача та 24.06.2024 від представника позивача до суду надійшли відповідні пояснення щодо вищезазначеного питання.

У судовому засіданні представник позивача надав обґрунтування позовних вимог, що відповідає змісту позовної заяви та відповіді на відзив. Просить суд адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов заперечили з підстав, наведених у відзиві та запереченнях. Просять суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 працює в митних органах України понад 25 років. За час служби обіймав різні посади, зокрема, у спірний період посаду начальника митного поста "Вінниця" Вінницької митниці, на яку був призначений наказом Держмитслужби від 12.10.2022 № 976-о. На момент винесення оскаржуваного наказу позивач перебував на посаді начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста "Вінниця" Вінницької митниці.

14.02.2024 на ім`я в.о. начальника Вінницької митниці ОСОБА_2 надійшла доповідна записка завідувача сектору внутрішньої безпеки Вінницької митниці Сморшка О. за № 7.12-25/7.12-25/7.12-1/2, в якій повідомлялося про те, що ОСОБА_1 , будучи на посаді начальника митного поста "Вінниця" Вінницької митниці, розробив Положення про відділ митного оформлення № 3 митного поста "Вінниця" Вінницької митниці, а також погодив Положення про відділ митного оформлення № 1 митного поста "Вінниця" Вінницької митниці, в яких зоною їх діяльності зазначено м. Вінницю, Вінницький, Козятинський, Літинський, Хмільницький, Калинівський, Погребищенський, Оратівський та Липовецький райони Вінницької області, що суперечить Постанові Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX "Про утворення та ліквідацію районів". Відтак, з метою встановлення можливих порушень ОСОБА_1 вимог чинного законодавства та неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків на посаді керівника митного поста "Вінниця" Вінницької митниці, запропоновано розглянути питання про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Наказом Вінницької митниці від 14.02.2024 № 1-дс "Про порушення дисциплінарного провадження" відкрито дисциплінарне провадження щодо начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста "Вінниця" Вінницької митниці ОСОБА_1 та для його здійснення утворено відповідну дисциплінарну комісію у складі згідно з додатком до наказу.

Крім того, вказаним наказом вирішено відсторонити ОСОБА_1 від виконання обов`язків за посадою на час проведення дисциплінарного провадження.

22.02.2024 на вимогу дисциплінарної комісії позивач надав письмові пояснення щодо обставин підготовки Положень про ВМО № 1, ВМО № 2 та ВМО № 3, в яких пояснив, що під час підготовки проектів цих Положень використовувались тексти Положень за попередні періоди діяльності відділів митного оформлення. Зміни стосовно районів зони їх діяльності вносилися, але з невідомих позивачу причин не збереглися та не були відображені у кінцевому варіанті проектів. Відтак у них справді залишилися, окрім новоутворених, також назви старих районів області, а саме Козятинський, Калинівський, Оратівський, Погребищенський, Літинський та Липовецький. Разом з тим позивач звернув увагу на те, що у Положенні про митний пост "Вінниця" Вінницької митниці вказано вірні назви районів Вінницький, Жмеринський та Хмільницький. Також позивач просив врахувати, що допущена описка має суто технічний характер, не змінила зони діяльності митного поста "Вінниця" та ВМО, що до нього входять, оскільки у Положеннях поряд зі старими районами були зазначені нові, до яких ці старі райони увійшли.

В процесі здійснення дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією витребувано службову характеристику на ОСОБА_1 , отримано посадову інструкцію державного службовця від 19.06.2023 за посадовою "начальник митного поста "Вінниця" (з підписом позивача) та наказ Вінницької митниці від 30.06.2023 № 166 "Про затвердження положень про митний пост "Вінниця", ВМО № 1 митного поста "Вінниця", ВМО № 2 митного поста "Вінниця", ВМО № 3 митного поста "Вінниця" Вінницької митниці" (з додатками), проаналізовано нормативні вимоги Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX "Про утворення та ліквідацію районів" та розпорядження Кабінету міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1635-р "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій".

18.03.2024 на ім`я в.о. начальника Вінницької митниці дисциплінарною комісію внесено подання за № 19/19/2231, яким рекомендовано застосувати до начальника відділу митного оформлення № 3 митного поста "Вінниця" ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

У поданні дисциплінарна комісія зазначила, що позивач розробив Положення про ВМО № 3 та погодив Положення про ВМО № 1, у яких в пунктах 8 та 9 зоною діяльності даних відділів митного оформлення зазначено новоутворені райони Вінницький та Хмільницький, але поряд з цим також й ліквідовані райони Вінницької області, які до них увійшли, а саме Оратівський, Погребищенський, Літинський, Липовецький, Козятинський, Калинівський. Тим самим, на думку дисциплінарної комісії, ОСОБА_1 порушив вимоги Постанови Верховної Ради України № 807-IX від 17 липня 2020 року № 807-IX "Про утворення та ліквідацію районів" та допустив недбале ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, що свідчить про наявність у його діях складу дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу" та дає достатні підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

18.03.2024 на електронну адресу позивача, відомості про яку наявні в особовій картці позивача як державного службовця, надіслано службову записку за підписом голови дисциплінарної комісії, в якій запропоновано надати письмові пояснення на ім`я керівника митниці у зв`язку з внесенням комісією подання за результатами дисциплінарного провадження.

Факт надіслання вказаної пропозиції підтверджується протоколом від 18.03.2024 про доведення інформації або документів до відома державного службовця та даними з електронної скриньки відправника.

Крім того, як стверджує відповідач та доводить це відповідними електронними доказами, про необхідність надання пояснень позивач також був поінформований через месенджер "Телеграм".

26.03.2024 членами дисциплінарної комісії складено акт, в якому зафіксовано ненадання ОСОБА_1 пояснень з питань, що були предметом дисциплінарного провадження, протягом визначеного законом строку (до 25.03.2024).

Наказом Вінницької митниці від 26.03.2024 № 3-дс "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 65, п. 3 ст. 66 Закону України "Про державну службу" та на підставі подання дисциплінарної комісії від 18.03.2024 № 19/19/2231 вирішено застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Позивач з вказаним наказом не погоджується, вважає його протиправним, а тому звернувся до суду з позовом про його скасування.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд при вирішенні заявлених позовних вимог керується такими мотивами.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проходження служби в митних органах визнається главою 79 Митного кодексу України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статті 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Правове становище посадових осіб митних органів визначається Митним кодексом України, а в частині, не врегульованій ним, законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Відповідно до преамбули, принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі Закон № 889-VIII).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Статтею 5 Закон України "Про державну службу" визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до частин перша та друга статті 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

За частиною частиною першою статті 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII дисциплінарними проступками є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Частиною третьою статті 66 Закону № 889-VIII унормовано, що в разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Водночас в силу приписів частини другої статті 66 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби може обмежитися зауваженням у разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини другої статті 65 цього Закону (недотримання правил внутрішнього службового розпорядку).

Отже, за невиконання або неналежне виконання державним службовцем посадових обов`язків закон не передбачає можливість застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження, а відтак доводи позивача в цій частині суд вважає помилковими та до уваги не бере.

Разом з тим згідно з частиною першою статті 67 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

За змістом частин десятої та одинадцятої статті 69 Закону № 889-VIII результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до частин першої-третьої статті 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця.

Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

У свою чергу статтею 75 Закону № 889-VIII встановлено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Також за змістом частини першої-третьої статті 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Якщо під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням).

Процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ (далі дисциплінарна комісія) дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначено Порядком здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року № 1039 (далі Порядок № 1039).

Відповідно частин 4 та 5 Порядку № 1039 дисциплінарне провадження розпочинається з дати видання наказу (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження та завершується виданням наказу (розпорядження) про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 45 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до 60 календарних днів.

Пунктом 24 Порядку № 1039 передбачено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Згідно з пунктом 33 Порядку № 1039 Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм можливо зробити висновок, що законодавством з питань державної служби визначено поняття дисциплінарного проступку, наведено перелік дій/бездіяльності/рішень, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку, визначено види дисциплінарної відповідальності та порядок притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

При цьому дисциплінарне стягнення це передбачена законом міра примусу, що застосовується суб`єктом призначення до працівника, який вчинив дисциплінарний проступок. Для накладення дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність протиправної поведінки державного службовця, зокрема, невиконання чи неналежне виконання ним своїх посадових обов`язків актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Тобто об`єктивна сторона проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає в порушенні трудових обов`язків, закріплених положеннями загального та спеціального законодавства про працю: Кодексом законів про працю України, Законом України "Про державну службу", правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів та розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.

Особливе значення під час визначення діяння державного службовця як "дисциплінарного проступку" має наявність у вчиненні цього діяння "вини" державного службовця, тобто певного психічного ставлення особи до своїх протиправних дій і їхніх шкідливих наслідків.

Водночас недоведеність хоча б одного з елементів об`єктивної сторони дисциплінарного проступку виключає його наявність.

Крім того, зі змісту проаналізованих вище правових норм висновується, що рішення про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення оформляється наказом (розпорядженням) відповідного суб`єкта призначення, в якому зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Таким чином, зазначення в рішенні про притягнення до дисциплінарної відповідальності конкретних обставин вчинення порушення і його юридичної кваліфікації є обов`язковим і дозволяє чітко визначити, як кваліфікував дії чи бездіяльність посадової особи саме той орган (посадова особа), який прийняв рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також перевірити правильність застосування до державного службовця певного виду стягнення.

Водночас посилання у відповідному наказі (розпорядженні) на подання дисциплінарної комісії не звільняє суб`єкта призначення від виконання даного обов`язку, оскільки подання дисциплінарної комісії має рекомендаційний характер і за наслідками його розгляду суб`єкт призначення наділений свободою розсуду (дискрецією), у тому числі може надати вмотивовану відмову у його задоволенні.

В цьому контексті суд погоджується з доводами позивача про те, що оскаржуваний наказ Вінницької митниці від 26.03.2024 № 3-дс не відповідає вимогам закону у вищевказаній частині, враховуючи, що у ньому не відображено в чому саме полягає вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу", за який до нього застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Утім, на думку суду, цей недолік рішення відповідача сам по собі не свідчить про його неправомірність та не дає достатніх підстав для його скасування.

Суд враховує, що керівник митного органу погодився з пропозицією дисциплінарної комісії про необхідність застосування до позивача дисциплінарного стягнення, а отже, й визнав обґрунтованими висновки за результатами дисциплінарного провадження.

Загалом такі висновки зводяться до того, що під час розроблення Положення про ВМО № 1 митного поста "Вінниця" в пункті 8 зоною діяльності відділу одночасно зазначено новоутворені райони Вінницький та Хмільницький, а також ліквідовані райони, які увійшли до складу Вінницького та Хмільницького районів Оратівський, Погребищенський, Літинський, Липовецький, Козятинський, Калинівський райони. Вказане Положення розроблене іншою посадовою особою (заступником начальника митного поста Сугак А.), але погоджене начальником митного поста "Вінниця" ОСОБА_1 .

Окрім цього, під час розроблення Положення про ВМО № 3 митного поста "Вінниця" аналогічно в пункті 9 зоною діяльності відділу одночасно зазначено новоутворені райони Вінницький та Хмільницький, а також ліквідовані райони, які увійшли до складу Вінницького та Хмільницького районів Оратівський, Погребищенський, Літинський, Липовецький, Козятинський, Калинівський райони. Вказане Положення підписане безпосередньо начальником митного поста "Вінниця" ОСОБА_1 .

Відтак, на думку дисциплінарної комісії, в діях ОСОБА_1 наявний дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу", а саме невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, передбачених пунктом 1 розділу 3 Посадової інструкції державного службовця від 19.06.2023, пункту 10 Положення про митний пост "Вінниця" Вінницької митниці, затвердженого наказом Вінницької митниці від 30.06.2023 № 166, вимог пп. 2 п. 1, пп. 2 п. 3 Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX "Про утворення та ліквідацію районів".

Разом з тим, якщо звернутися до положень пункту 1 розділу 3 "Посадові обов`язки" Посадової інструкції державного службовця за посадою "начальник митного поста "Вінниця", яка затверджена в.о. начальника Вінницької митниці 19.06.2023 і з якою позивача ознайомлено під підпис 19.06.2023, то можна побачити, що цим пунктом на начальника митного поста "Вінниця" покладений обов`язок із здійснення керівництва діяльністю та організації роботи митного поста "Вінниця".

Тобто об`єктивна сторона поставленого позивачу в провину дисциплінарного проступку не свідчить про недотримання позивачем вищезазначеного пункту посадової інструкції, а саме "неналежне виконання обов`язку із здійснення керівництва діяльністю та організації роботи митного поста "Вінниця"".

Крім того, дисциплінарна комісія вважала, що ОСОБА_1 допустив порушення пункту 10 Положення про митний пост "Вінниця" Вінницької митниці, затвердженого наказом Вінницької митниці від 30.06.2023 № 166.

Однак суд враховує, що вказане Положення було затверджене лише 30.06.2023, тобто ще до вчинення позивачем тих діянь, які охоплюються складом об`єктивної сторони дисциплінарного проступку (проекти Положень про ВМО № 1 та ВМО № 3 були розроблені та погодженні перед їх затвердженням та ще до затвердження Положення про митний пост "Вінниця").

До того ж за змістом пункту 10 Положення про митний пост "Вінниця" Вінницької митниці завдання та функції відділів митного оформлення, які входять до складу митного поста, визначаються положеннями про ці відділі, які погоджуються начальником митного поста та затверджуються начальником митниці.

Відтак безпідставним і необґрунтованим суд вважає висновок дисциплінарної комісії про неналежне виконання позивачем відповідних посадових обов`язків, адже факт погодження ОСОБА_1 , як начальником митного поста "Вінниця" Вінницької області, Положень про ВМО № 1 та ВМО № 3 ніким не заперечується та є безспірним.

Проте ключовим для вирішення спору є питання щодо того, як кваліфікувати помилкове зазначення у вказаних Положеннях про те, що зоною діяльності цих відділів митного оформлення є також ліквідовані райони Вінницької області, а саме Оратівський, Погребищенський, Літинський, Липовецький, Козятинський та Калинівський.

Адже, з одного боку, позивач визнає, що така помилка дійсно була допущена і він причетний до неї, оскільки розробляв та погоджував відповідні Положення, а з іншого чи свідчить ця помилка про неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків і, як наслідок, тягне за собою дисциплінарну відповідальність.

Оцінюючи цей аспект справи, суд виходить з того, що згідно з пп. 2 п. 1, пп. 2 п. 3 Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX "Про утворення та ліквідацію районів" у Вінницькій області утворено, зокрема, Вінницький та Хмільницький райони та одночасно ліквідовано такі райони, як Калинівський, Козятинський, Липовецький, Літинський, Оратівський та Погребищенський.

У свою чергу, в пунктах 8 та 9 Положень про ВМО № 1 та ВМО № 3 вказано, що зоною діяльності цих відділів є: м. Вінниця, Вінницький, Козятинський, Літинський, Хмільницький, Калинівський, Погребищенський, Оратівський та Липовецький райони Вінницької області.

Тобто поряд з назвами нових районів (Вінницький та Хмільницький) у Положеннях також зазначено й про назви старих районів, які, однак, за новим адміністративно-територіальним устроєм Вінницької області увійшли до цих двох нових районів.

З наведеного випливає, що, не дивлячись на зазначення у Положеннях назв старих районів, зона діяльності ВМО №1 та ВМО № 3 від цього не змінилася.

Крім того, вказані відділи митного оформлення є структурними підрозділами митного поста "Вінниця" Вінницької області, тоді як в Положенні про митний пост "Вінниця" Вінницької митниці зоною його діяльності зазначено коректно Вінницький, Жмеринський та Хмільницький райони Вінницької області.

За визначенням, наведеним у Тлумачному словнику української мови (https://slovnyk.ua), під опискою треба розуміти помилку в написаному тексті, переважно через неуважність.

Зрозуміло, що повністю уникнути описок неможливо, у роботі з текстами (в тому числі юридичними) вони трапляються і залежать як від об`єктивних (робоче навантаження, складність і обсяг документів, умови роботи тощо), так і суб`єктивних чинників (особистих якостей автора письма уважність, акуратність, скрупульозність та інші).

Не є винятком і судові рішення, в яких описка також може мати місце.

Саме тому у процесуальних кодексах передбачено процедуру виправлення описок і очевидних арифметичних помилок в судовому рішенні.

Так, у постанові від 30.11.2023 у справі № 990/222/23 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положеннями частини першої КАС України передбачено, що суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Тобто правила цієї норми передбачають можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного характеру описки та очевидні арифметичні помилки.

При цьому опискою в розумінні статті 253 КАС України визнається помилка, яка має вплив на зміст судового рішення та його виконання.

Виправленню підлягають лише ті описки, що мають істотний характер. До таких належать, наприклад, написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат і строків, зокрема, у резолютивній частині судового рішення. Таким чином, описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання.

Отже, з метою оперативного та дієвого усунення помилок в судовому рішенні застосовується інструмент виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні, як із власної ініціативи суду, так і за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи, незалежно від набрання судовим рішення законної сили.

Таким чином, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Проводячи аналогію, суд зауважує, що у пунктах 8 та 9 Положень про ВМО № 1 та ВМО № 3 дійсно наведений помилковий перелік районів області, на які поширюється зона діяльності відповідних відділів митного оформлення.

Разом з тим такий перелік не розширює межі територіальних повноважень відділів, оскільки всі старі назви районів увійшли до новоутворених районів (Вінницького та Хмільницького), які також містяться у цьому переліку.

Той факт, що помилкове зазначення у Положеннях старих назв районів не мав жодного впливу (ні фактичного, ні юридичного), визнаний і самою дисциплінарною комісією, яка у поданні на ім`я керівника Вінницької митниці наголосила на тому, що у зв`язку із зазначенням у положеннях про відділи митного оформлення № 1, 3 митного поста "Вінниця" ліквідованих районів, загальний обсяг повноважень та загальна територія зони діяльності підрозділів митного оформлення, яка визначена положенням про митний пост "Вінниця", не змінилася, оскільки у положеннях було зазначено окрім новостворених районів перелік ліквідованих районів, які після реорганізації увійшли до вказаних новостворених районів. Будь-яких додаткових повноважень підрозділам митного оформлення № 1, 3 митного поста "Вінниця", які виходили б за межі обсягу правомочностей митного поста, визначеного положенням про митний пост "Вінниця", до складу якого входять ці структурні підрозділи, комісією не встановлено.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що помилкове зазначення у Положеннях про ВМО № 1 та ВМО № 3 ліквідованих районів Вінницької області треба вважати опискою, яка може бути усунута в спосіб внесення відповідних змін до цих актів, але яка не свідчить про вчинення причетними до її допущення посадовими осами Вінницької митниці дисциплінарного проступку.

Водночас, на переконання суду, під час розгляду справи відповідач не довів, що така описка є проявом неналежного виконання позивачем своїх посадових обов`язків за посадою начальника митного поста "Вінниця" Вінницької області, що підсилюється безпідставністю посилання дисциплінарної комісії на порушення ОСОБА_1 вимог пункту 1 розділу 3 Посадової інструкції державного службовця від 19.06.2023 та пункту 10 Положення про митний пост "Вінниця" Вінницької митниці, затвердженого наказом Вінницької митниці від 30.06.2023 № 166.

Крім того, суд враховує, що процедура прийняття Положень про митний пост "Вінниця" та Положень про ВМО № 1, ВМО № 2 та ВМО № 3 передбачала кілька послідовних етапів, а саме: 1) розроблення відповідних проектів, 2) їх проміжне погодження та 3) кінцеве затвердження керівником Вінницької митниці на підставі наказу, який, своєю чергою, 4) візувався начальником відділу забезпечення митного контролю та оформлення, заступником начальника митниці, в.о. заступника начальника митниці, завідувачем сектору з питань запобігання та протидії корупції, завідувачем юридичного сектору, начальником організаційно-розпорядчого відділу.

Отже, до відповідного процесу був залучений не лише позивач, але й низка інших посадових осіб Вінницької митниці.

При цьому судом достовірно встановлено, що, приміром, Положення про ВМО № 1 було розроблене заступником начальника митного поста-начальником відділу митного оформлення № 1 митного поста "Вінниця" Сугак А., а ОСОБА_1 лише погоджував це Положення.

Відтак, за обставин відсутності доказів, які б підтверджували, що повну відповідальність за розроблення проектів відповідних актів повинен був нести саме ОСОБА_1 , як начальник митного поста "Вінниця" Вінницької митниці, наприклад у зв`язку з наявністю конкретного доручення керівника митного органу, а також беручи до уваги, що, як вже зазначено вище, процедура прийняття таких актів була багаторівневою і включала у себе також участь у ній інших державних службовців відповідного державного органу, які при цьому теж діяли в межах наданих їм повноважень, суд погоджується з доводами позивача про те, що у даному випадку рішення про його притягнення до дисциплінарної відповідальності не може вважатися таким, що відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, зокрема є безстороннім (неупередженим), добросовісним, розсудливим та враховує принцип рівності усіх перед законом.

Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2020 року у справі № П/811/1015/16 акцентує на тому, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Суд також враховує, що відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 року, верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави її втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема в закони, які за змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. При цьому справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні її як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Отже, ця юридична позиція Конституційного Суду України поширюється і на необхідність врегулювання органами публічної влади "правової процедури", яка визначає критерії справедливого ставлення органів публічної влади до особи.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 5-р/2019, Конституція України містить низку фундаментальних положень щодо здійснення державної влади, передбачених статтями 3, 5, 6, 8, 19 Основного Закону. Названі конституційні приписи перебувають у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до усталених Конституцією України цілей їх утворення.

Тому, коли йдеться про реалізацію компетенції у межах дискреції суб`єктом владних повноважень, такі суб`єкти зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивача ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відсутності правових підстав для цього і що відповідне рішення, оформлене наказом Вінницької митниці від 26.03.2024 № 3-дс, не відповідає критеріям правомірності за частиною другою статті 2 КАС України, а тому визнається протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Разом з тим при вирішенні справи суд відхиляє посилання позивача на процедурні порушення і вважає, що вони не відповідають фактичних обставинам справи та нормам чинного законодавства та повністю спростовані відповідачем шляхом надання належних й допустимих доказів.

Так, питання правомірності відсторонення позивача від виконання службових обов`язків виходить за межі предмету позову у цій справі, а позивач, будучи ознайомленим з відповідним наказом від 14.02.2024 № 1-дс, не вчинив дій щодо його заперечення у встановленому законом порядку, включно до оскарження в судому порядку.

З аналогічних мотивів суд виходить, оцінюючи твердження позивача щодо ненадання йому відпустки за заявою. Крім того, правовідносини між сторонами в цій частині ніяк не вплинули на дисциплінарне провадження та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Щодо неотримання пояснень перед накладенням дисциплінарного стягнення, то, як встановлено судом, відповідач дотримався вимог ст. 75 Закону України "Про державну службу" та повідомив позивача про можливість дати письмові пояснення у зв`язку з внесенням дисциплінарною комісією подання про накладення дисциплінарного стягнення, однак позивач від надання таких пояснень фактично відмовився (проігнорував пропозицію), що засвідчено відповідним актом за підписом більше ніж два державних службовців.

Позивач також вказує на наявність у нього обґрунтованого сумніву в неупередженості окремих членів дисциплінарної комісії. А втім, суд зауважує, що позивач на вимогу дисциплінарної комісії надав свої пояснення та мав можливість реалізувати інші визначені законодавством права під час застосування дисциплінарного стягнення, в тому числі заявити відвід, чого однак не зробив.

Крім того, надуманими суд вважає твердження позивача про мобінг, оскільки жодних доказів, які б вказували на наявність ознак цього неправомірного діяння щодо позивача під час розгляду справи не встановлено, тоді як сам по собі факт порушення дисциплінарного провадження стосовно позивача не є свідченням цього.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас за змістом положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також при вирішенні справи суд вдається до оцінки всіх доводів сторін на підтримку своїх вимог та заперечень.

ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року звернув увагу на те, що статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Окрім цього, суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути достатнім чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши основні доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 є підставним та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Вінницької митниці від 26 березня 2024 року № 3-дс "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким вирішено застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Юрченко Тарас Петрович (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач: Вінницька митниця (, місцезнаходження: вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034).

Повне судове рішення складено 01.07.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович