Справа № 160/659/23
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2024-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 липня 2024 року

м. Київ

справа № 160/659/23

адміністративне провадження № К/990/23444/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Видринська Олена Анатоліївна, на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №160/659/23 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Фонду державного майна України про визнання протиправними дії, бездіяльності, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Фонду державного майна України, в якому просила:

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на її користь заробітну плату в розмірі середнього заробітку за період відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків з 1 вересня 2015 року по 11 квітня 2016 року включно в розмірі: 58 790,43 грн;

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12 квітня 2016 року до 19 жовтня 2022 року у розмірі: 2 396 519,48 грн;

- визнати протиправними дії Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в частині невиконання ними вимог статті 116 КЗпП України та частини першої статті 22 Закону України «Про державну службу» (у редакції Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII) та частини четвертої статті 72 Закону України «Про державну службу»(у редакції Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII) щодо непроведення з нею остаточного розрахунку;

- визнати протиправною бездіяльність Фонду державного майна України в частині контролю за діями Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в частині невиконання наказів з особового складу та вимог статті 116 КЗпП України щодо остаточного з нею розрахунку на підставі наказу Фонду державного майна України від 11 квітня 2016 року № 48-р;

- стягнути з Фонду державного майна України на її користь 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, представниця позивачки звернулась із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України безпосередньо до суду 18 червня 2024 року.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги й додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що її належить повернути скаржнику з таких підстав.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Разом з тим, Судом установлено, що позивачка уже подавала касаційну скаргу з визначенням підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 3 частини четвертої статті 328 КАС України, які ухвалами Верховного Суду від 12 травня 2024 року (К/990/11789/24) та від 24 травня 2024 року (К/990/17504/24) повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та надано вичерпні роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Подана касаційна скарга, майже аналогічного змісту попередньо поданій касаційній скарзі (К/990/17504/24), щодо якої Верховний Суд постановив ухвалу від 24 травня 2024 року про її повернення.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статей 116, 117 КЗпП України в період 2015 - 2016 років, а також спірних питаннях відносно застосування Закону України «Про державну службу», в редакції яка діяла до 1 травня 2016 року, або в редакції Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року.

Водночас, Верховним Судом в ухвалі від 24 травня 2024 року скаржнику вже надавались обґрунтовані пояснення стосовно заявленої ним підстави касаційного оскарження.

Зокрема, Суд вказував, у цій справі, предметом спору є заробітна плата у розмірі середнього заробітку за період відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідними від цих вимог.

Проте, як убачається із рішень судів попередніх інстанцій у цій справі, якщо особу відсторонили від виконання обов`язків у період дії Закону № 3273 (до 1 травня 2016 року), такій особи заробітна плата за період відсторонення повинна виплачуватись незважаючи на результати службового розслідування.

Однак за обставинами цієї справи суди установили, що відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою не є звільненням від перебування на роботі, а, ураховуючи знаходження позивачки на лікарняному, суди вважали правомірним здійснення виплати позивачці за ці періоди саме допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, а не заробітної плати за час відсторонення, позаяк на роботі в цей час позивач не перебувала, а службове розслідування на час проведення якого позивач і була відсторонена від виконання службових обов`язків відносно неї не здійснювалось відповідно до вимог пункту 3 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Отже, позовна вимога про застосування статей 116, 117 КЗпП України є похідною від вирішення позовної вимоги про стягнення заробітної плати за час відсторонення у період дії Закону України "Про державну службу" (у редакції до 1 травня 2016 року). Однак касатор у цій касаційній скарзі не зазначає ані конкретної норми Закону України «Про державну службу» у вказаній редакції, з приводу якої відсутній правовий висновок Верховного Суду, ані обґрунтувань неправильності її застосування судами попередніх інстанцій.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно указати конкретну норму права щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, підстави необхідності такого висновку у подібних правовідносинах, а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Отже, подаючи касаційну скаргу втретє, скаржником так і не викладено підстави для касаційного оскарження судових рішень, визначених пунктом 3 частини другої статті 328 КАС України, а подана касаційна скарга відповідача містить цитування нормативно-правових актів, виклад обставини справи, посилання на постанови Верховного Суду, незгоду з рішеннями судів попередніх інстанції.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, у частині зазначення підстав касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Видринська Олена Анатоліївна, на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №160/659/23 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Фонду державного майна України про визнання протиправними дії, бездіяльності, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду