Справа № 560/7740/24
Суддя: Драновський Я.В.
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/7740/24
РІШЕННЯ

іменем України

28 червня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Драновського Я.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Державної податкової служби України, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати повністю наказ Державної податкової служби України №4-дс від 15.05.2024 року вих. №1649/8 "Про накладення дисциплінарного стягнення";

- стягнути із Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 гривні 00 копійок;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши відповідача надати суду звіт про негайне поновлення позивача на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що жодного порушення не вчиняла доводи, викладені в оскаржуваному наказі є надуманими, а відповідачем порушено процедуру притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Також ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою суду в задоволенні заяви Державної податкової служби України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження - відмовлено.

Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду продовжено розгляд справи. У задоволенні клопотання представника Державної податкової служби України про передачу справи №560/7740/24 до Київського окружного адміністративного суду - відмовлено.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що встановлені під час дисциплінарного провадження обставини свідчать, що вчинені позивачем діяння призводять до підриву довіри до органів ДПС, приниження авторитету ДПС як органу державної влади, дискредитації діяльності органу та його посадових осіб.

Також Дисциплінарною комісією було враховано, що наказом ДПС від 22.03.2024 №1-дс "Про накладення дисциплінарного стягнення" до ОСОБА_2 вже було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, що за умовами частини четвертої статті 67 Закону № 889 є обставиною, що обтяжує відповідальність державного службовця. У зв`язку з цим відповідач вважає оскаржуваний наказ правомірним.

Позивач скористалась правом на подання відповіді на відзив, в якій просить позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Стосовно суті відзиву, вважає, що він жодним чином не спростував фактів порушення норм чинного законодавства, викладених у позовній заяві.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, де зазначено про правомірність оскаржуваного наказу та відсутність будь-яких порушень при здійсненні дисциплінарного провадження.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив таке.

Наказом ДПС від 10.02.2022 №161-о "Про призначення ОСОБА_1 " позивач призначена на посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області з 11.02.2022.

У зв`язку зі службовою необхідністю наказами ДПС від 17.02.2022 №205-о, від 11.03.2022 №251-о, від 11.04.2022 №310-о, від 14.12.2022 №1841-о на ОСОБА_1 було покладено виконання обов`язків начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області, з правом підпису фінансових документів.

Відповідно до наказу ДПС від 25.01.2024 №75-о "Про втрату чинності наказу ДПС", яким визнано таким, що втратив чинність наказ ДПС від 14.12.2022 №1841-о "Про покладення виконання обов`язків на ОСОБА_1 ", припинено з 26.01.2024 виконання ОСОБА_1 обов`язків начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

У подальшому Департаментом забезпечення відомчого контролю ДПС було здійснено заходи вибіркового моніторингу та аналізу стану відпрацювання податкових ризиків у Головному управлінні ДПС у Хмельницькій області, у зв`язку з надходженням службової записки від Департаменту управління ризиками від 30.01.2024 № 1018/99-00-18 здійснено заходи вибіркового моніторингу та аналізу стану відпрацювання податкових ризиків.

Результати здійсненого моніторингу оформлено доповідною запискою Департаменту забезпечення відомчого контролю від 30.01.2024 №103/99-00-02-03-01-13, скерованою до в.о. голови ДПС України.

Вказана доповідна записка містить аналіз реєстрації комісією Головного управління ДПС у Хмельницькій області декількох податкових накладних та пропозицію - "з огляду на викладене та з метою поліпшення стану організації роботи Комісії, недопущення виявлених за результатами моніторингу порушень та недоліків, посилення відповідальності посадових осіб за виконанням покладених службових обов`язків, вважала б за доцільне ініціювати дисциплінарні провадження для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку стосовно посадових осіб, з вини яких допущено виявлені недоліки і порушення, та вжити заходів з метою усунення недоліків, вказаних у доповідній записці".

До доповідної записки №103 в.о. голови ОСОБА_3 надано доручення від 30.01.2024 №16-д (02) щодо, зокрема:

- порушення дисциплінарного провадження для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчинення дисциплінарних проступків, що полягають у неналежному виконанні посадових обов`язків з координації та контролю за роботою підпорядкованих структурних підрозділів стосовно заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області ОСОБА_2 за період керівництва роботою Головного управління ДПС у Хмельницькій області із відстороненням від виконання посадових обов`язків;

- вжиття заходів керівництвом Головного управління ДПС у Хмельницькій області з метою притягнення до відповідальності посадових осіб за встановлені порушення та недоліки, зокрема шляхом ініціювання дисциплінарних проваджень відповідно до Закону;

- підготування проекту наказу про порушення дисциплінарного провадження для здійснення дисциплінарного провадження стосовно заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області ОСОБА_2 за період керівництва роботою Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Наказом ДПС від 30.01.2024 №1-дп "Про порушення дисциплінарного провадження" (далі - наказ №1-дп), зокрема:

- порушено дисциплінарне провадження для визначення вини, характеру і тяжкості вчинення дисциплінарних проступків стосовно заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області ОСОБА_2 за період керівництва роботою Головного управління ДПС у Хмельницькій області;

- відсторонено заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області ОСОБА_4 від виконання посадових обов`язків на час проведення дисциплінарного провадження.

Листом від 10.05.2024 позивача повідомлено, що за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарною комісією ДПС України 06.05.2024 внесено в.о. голові ДПС України подання для прийняття відповідного рішення.

Наказом ДПС України №4-дс від 15.05.2024, застосовано до заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади державної служби за вчинення нею дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу".

Вважаючи, що вказаним наказом порушені права позивача, остання звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Згідно ч.1 ст.64 Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1-2 ст.65 Закону України "Про державну службу" підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

9-1) порушення вимог Закону України "Про запобігання загрозам національній безпеці, пов`язаним із надмірним впливом осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів)" у частині подання, дотримання строків подання декларації про контакти державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії "А" або "Б";

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення;

15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Згідно з ч.1 ст.69 Закону України "Про державну службу" для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Статтею 71 Закону України "Про державну службу" визначено, що порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. На виконання вказаної норми, постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року №1039 затверджено "Порядок здійснення дисциплінарного провадження" (далі - Порядок №1039).

Відповідно до п.7 Порядку №1039 передбачено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія.

Згідно з абз. 2 п. 8 наведеного Порядку №1039 визначено, що дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, а також їх заступників, утворює суб`єкт призначення.

Склад дисциплінарної комісії затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення або керівником державної служби в державному органі.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що формування дисциплінарної комісії у державному органі здійснюється суб`єктом призначення та зазначеними вище нормами чинного законодавства не передбачено формування такої дисциплінарної комісії на постійній основі, для розгляду конкретної дисциплінарної справи має формуватися дисциплінарна комісія.

Вказане також підтверджується роз`ясненням Національного агентства України з питань державної служби від 23.07.2020 №109-р/з, згідно якого зазначено, що дисциплінарна комісія формується після прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження із числа працівників органу, в якому утворюється дисциплінарна комісія та утворюється разово, для здійснення конкретного дисциплінарного провадження.

Отже, в порушення наведених норм чинного законодавства після винесення ДПС України наказу від 18.03.2024 №5-дп "Про порушення дисциплінарного провадження" не формувався склад дисциплінарної комісії, як наслідок вказана комісія не мала права здійснювати будь-які дії в межах дисциплінарного провадження.

Крім того, судом встановлено, що до складу дисциплінарної комісії входить ОСОБА_5 - начальник управління координації та планування Департаменту забезпечення відомчого контролю.

Проте, згідно офіційної інформації, яка міститься на офіційному сайті ДПС України за посиланням https://tax.gov.ua/pro-sts-ukraini/struktura/aparat/departament-organizatsii-roboti-slujbi/kerivnitstvo/ ОСОБА_5 займає посаду в. о. директора Департаменту організації роботи Служби.

Також слід звернути увагу на те, що згідно п. 15 Порядку №1039 визначено, що з числа членів Комісії обирається головуючий відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на засіданні Комісії членів строком на три місяці.

Натомість, матеріали справи не містять протокол голосування, яким обрано ОСОБА_6 головою Дисциплінарної комісії.

Отже, ОСОБА_5 не могла приймати участь в роботі Комісії, вчиняти голосування, підписувати будь-які документи, оскільки відповідно до наказів ДПС України вона має право приймати роботу в дисциплінарній комісії виключно при зайнятті посади начальника управління координації та планування Департаменту забезпечення відомчого контролю.

З огляду на викладене, на думку суду, розгляд дисциплінарної справи дисциплінарною комісією, яка утворена з порушенням процедури (створена за декілька років до порушення справи, а також неправомочним складом, який приймав участь в голосуванні) є незаконним.

Також суд звертає увагу на те, що відповідачем не створено належних умов для отримання пояснень від позивача, чим порушено її право відстоювати свою позицію.

Окремо слід звернути увагу на тому, що згідно доповідної записки зазначено, що ОСОБА_7 у зв`язку із звільненням її від обов`язків в.о. начальника ГУ ДПС Хмельницької області, підбурила колектив на зборах, в результаті чого було здійснено звернення колективу.

Проте, згідно відповіді ГУ ДПС у Хмельницькій області (лист від 19.04.2024 вих. №5275/6/22-01-05-01-09, наявний в матеріалах дисциплінарної справи) на адвокатський зазначено, що наказ №1-дп отриманий ГУ ДПС у Хмельницькій області 31.01.2024 о 10:20 год.

При цьому, збори колективу відбулись вранці 30.01.2024. В цей час ОСОБА_7 перебувала в лікарні з дитиною, що підтверджуються відповідними довідками, які долучались до пояснень ОСОБА_8 . Таким чином, оскільки ОСОБА_7 не була присутня на зборах вона фізично не могла підбурити будь-кого із членів колективу.

Таким чином, відомості викладені в доповідній записці, на якій базується дисциплінарна справа, є недостовірними.

Також в іншій доповідній записці від 06.02.2024 зазначається що 05.02.2024 ОСОБА_7 перебувала в Києві, а отже, не перебувала на робочому місці в робочий час.

Разом з тим, згідно з табелем за 05.02.2024 зазначено "ІН" (інший невідпрацьований час). Вказана позначка була проставлена у зв`язку із тим, що в цей час ОСОБА_7 була відсторонена від виконання обов`язків, проте перебувала на роботі, про що надавались попередні пояснення. В табелі аналогічні "ІН" проставлено і далі за інші дати, в тому числі в період повторного відсторонення.

Таким чином, суд вважає вказані твердження з доповідної записки такими, що не відповідають дійсності.

Окремо слід звернути увагу на те, що в доповідній записці від 13.02.2024 зазначається, що відомості, викладені в ній підтверджуються головою Хмельницької обласної організації всеукраїнської професійної спілки працівників органів Державної податкової служби України ОСОБА_9 .

Разом з тим, у відповідь на адвокатські запити ОСОБА_10 повідомив, що до нього не надходило запитів з таких питань і з доповідною запискою він не знайомий.

Поряд з цим, суд вважає необґрунтованими інші відомості, які містяться в матеріалах дисциплінарної справи, зокрема, щодо:

1. Використання позивачем картки (перепустки). В матеріалах дисциплінарної справи наявний лист в.о. начальника ГУ ДПС у Хмельницькій області Сергія Забашти від 03.04.2024 згідно якого зазначено, що "під час виконання процедури реєстрації виявлено нестабільне спрацювання електронного чіпа перепустки та її розпізнавання системою". Таким чином у вказаному документі чітко зазначено, що карткою було неможливо користуватись, а отже жодних порушень ОСОБА_11 допущено не було;

2. Відпрацювання кореспонденції станом на 01.02.2024 та за період з 30.01.2024 до 04.02.2024. Наказом ДПС України №75-о від 25.01.2024 "Про втрату чинності наказу ДПС" визнано таким, що втратив чинність наказ ДПС від 14.12.2022 №1841-о "Про покладення виконання обов`язків ОСОБА_1 " з 26.01.2024.

Наказом №1-дп від 30.01.2024 Державна податкова служба України порушила дисциплінарне провадження для визначення характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарних проступків стосовно заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області та відсторонила заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області ОСОБА_4 від виконання посадових обов`язків на час проведення дисциплінарного провадження.

Отже з 26.01.2024 ОСОБА_7 не виконувала обов`язки, про які йдеться в доповідній записці.

При цьому, наказом ГУ ДПС у Хмельницькій області від 01.02.2024 №47-о "Про оголошення наказу ДПС" зазначено, що наказом ДПС України від 31.01.2024 №91-о "Про покладення виконання обов`язків на ОСОБА_12 " з 01.02.2024 ОСОБА_13 приступив до виконання обов`язків начальника ГУ ДПС у Хмельницькій області;

3. Неузгодження з ДПС України інтерв`ю ОСОБА_8 та певних публікацій в мережі Інтернет, то суд звертає увагу, що, як зазначалося вище, з 30.01.2024 ОСОБА_7 є відстороненою від виконання посадових обов`язків, а отже не мала можливості на когось впливати, в тому числі на колективні звернення працівників;

4. Здійснення інтерв`ю в робочий час та перебування ОСОБА_8 в Києві 05.02.2024. В доповідній записці зазначено, що 05.02.2024 ймовірно ОСОБА_7 перебувала в м. Києві, а отже не перебувала на робочому місці в робочий час.

Натомість в матеріалах дисциплінарної справи міститься інформаційна довідка без номера та дати, підписана ОСОБА_14 вказано, що 05.02.2024 об 11:49 ОСОБА_7 (зазначена в.о. начальника) вийшла з адміністративної будівлі ГУ ДПС у Хмельницькій області.

Отже, вказані документи містять суперечливу за своїм змістом інформацію, належним чином не підтверджену, а тому суд критично оцінює такі дані.

Також суд критично оцінює інші доводи податкового органу викладені в інформаційній довідці, оскільки згідно різних документів, що містяться в матеріалах дисциплінарної справи 05.02.2024 ОСОБА_7 встигла побувати в Хмельницькому, Києві та Харкові та надати інтерв`ю. Вказана інформація є непідтвердженою, взаємно суперечливою, базована на припущеннях, а отже не може використовуватись в матеріалах дисциплінарної справи.

5. В інформаційній довідці вказано про те, що не було здійснено записи в журналі обліку відвідувачів ГУ ДПС в області. Матеріали дисциплінарної справи також містять в собі лист від 03.04.2024 вих. №1960/8/22-01-14-16, згідно якого зазначено, що у вказаному журналі 05.02.2024 відсутній запис щодо входу на територію адміністративної будівлі ГУ ДПС області журналіста ОСОБА_15 .

В цьому ж листі вказується, що внесення відомостей до журналу є обов`язком відповідного працівника охорони, що фактично вказує на відсутність будь - якого порушення з боку позивача.

Поряд з цим, на адвокатський запит ОСОБА_16 , в.о. начальника ГУ ДПС Хмельницької області надано відповідь (лист ГУ ДПС у Хмельницькій області № 5275/6/22-01-05-01-09 від 19.04.2024), в якій зазначено, що період запису (зберігання) інформації з камер відео спостереження у ГУ ДПС в області складає до 7 днів, тому встановити факт неоднарозового пропуску представниками охорони журналіста ОСОБА_17 до будівлі ГУ ДПС в області 05.02.2024 на даний момент часу не можливо.

Також не заслуговують на увагу фотографії, які долучені до Інформаційної довідки без номера та дати, підписаної ОСОБА_14 , з яких не можливо встановити: хто зображений на них і де саме це було зроблено.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Відповідно до частини першої статті 65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з частиною першою статті 65 Закону № 889-VІІІ підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з частиною другою цієї ж статті дисциплінарними проступками, зокрема є порушення Присяги державного службовця (п. 1).

Відповідно до ст. 66 Закону України "Про державну службу" до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2)догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 67 Закону України "Про державну службу" дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

З тексту Присяги наведеної у частині першій статті 36 Закону України №889-VIII, випливає, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їхнє виконання.

Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.

Аналогічний висновок міститься у рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2011 року у справі № 2-рп/2011.

За такого правового врегулювання порушення Присяги необхідно розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Водночас порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Отже, звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

За таких обставин, звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного авторитету органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення державної служби за порушення Присяги мають бути порушення, установлені внаслідок ретельного службового розслідування.

При цьому необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватись як альтернативні.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності. Верховний Суд України неодноразово, аналізуючи текст Присяги державних службовців, зазначав, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.

Отож, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недодержання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження державної служби.

Таким чином, припинення державної служби у зв`язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Однак вони не є ідентичними, а є заходами різних видів відповідальності.

Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Означений правовий висновок кореспондується висновкам Верховного Суду викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №803/1303/16, від 05 червня 2019 року у справі №826/13803/16, від 14 квітня 2020 року у справі №815/6549/16, від 28 січня 2021 року у справі №803/1564/16.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що обґрунтованість кваліфікації дій (бездіяльності) ОСОБА_8 як порушення присяги державного службовця не підтверджена ані у поданні, ані у матеріалах службового розслідування.

В контексті наведеного вище, суд вважає за необхідне також зазначити той факт, що позивачем здійснено звернення до Національного агентства з питань запобігання корупції та одержано статус викривача, що підтверджується листом НАЗК від 11.04.2024, про що також повідомлено ДПС України.

Крім того, суд зазначає, що припинення виконання обов`язків начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області є втручанням у право позивача на працю, а тому повинно бути нагально необхідним і пропорційним легітимній меті втручання в право на повагу до приватного життя.

Будь-яке непропорційне втручання не буде вважатися "необхідним у демократичному суспільстві".

Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані органом влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином орган влади використав свою свободу повноважень.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини втручання вважатиметься "необхідним у демократичному суспільстві" для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає "нагальній суспільній необхідності" та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами. З огляду на це в кожній конкретній ситуації треба з`ясовувати, наскільки захід втручання у відповідне право був виправданим.

Як наслідок, невмотивованість та необґрунтованість такого рішення суб`єкта владних повноважень, враховуючи вищевказані висновки Верховного Суду, а також максимально високу оцінку діяльності позивача, яка передувала прийняттю такого рішення, є підставою для визнання оскаржуваного рішення протиправним.

Суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 28.11.2022 у справі №826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити, чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Враховуючи те, що рішення, яке приймається за наслідками дисциплінарного провадження, повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мають значення для його прийняття, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, не врахував детально та повно всіх обставин вчинення дисциплінарного проступку, причин та передумов, які призвели до його вчинення, що є підставою для скасування оскаржуваного наказу.

Зазначене у своїй сукупності свідчить, що висновки дисциплінарної комісії про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 65 Закону №889-VIII є необґрунтованим і не можуть бути підставою для притягнення позивача до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про скасування спірного наказу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 1 грн, суд зазначає наступне.

Право фізичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу. Зокрема, стаття 56 Конституції України встановлює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3).

Згідно з пунктом 4 та 5 вищезазначеної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, позивач не навела належних обґрунтувань щодо факту заподіяння їй моральних або фізичних страждань внаслідок протиправних дій відповідача, не зазначила, а також не підтвердила наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними діями відповідача, що оспорюються.

Доводи позивача у цій частині позовних вимог мають загальний характер і фактично лише обмежуються посиланням позивача на заподіяння їй моральної шкоди.

Відтак, заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, обов`язок доказування факту заподіяння такої шкоди несе саме позивач.

Однак, під час розгляду справи суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між такою шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Тому, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Що стосується клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі, суд зазначає наступне.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду сформованої в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, можливо і після ухвалення судового рішення по суті спору на підставі окремо поданої заяви.

Отже, позивач не позбавлений можливості звернутися із клопотанням про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі, у разі існування ризику його не виконання.

Окремо необхідно вказати, що суд може встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, а, отже, під час прийняття рішення у справі наділений відповідним правом, а не обов`язком.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а у разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладанням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у додатковій постанові від 31.07.2018 року по справі №235/7638/16-а та в ухвалі від 23 квітня 2019 року у справі №805/516/18-а.

На час постановляння рішення судом не встановлено об`єктивних обставин чи пересторог щодо можливого невиконання судового рішення суб`єктом владних повноважень.

Беручи до уваги обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що наразі підстави зобов`язувати відповідача подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд встановив, що позивач мала сплатити за звернення до суду із цим позовом судовий збір у розмірі 4844,80 грн тому, враховуючи часткове задоволення позову, на користь позивача необхідно присудити 2422 грн 40 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України №4-дс від 15.05.2024 "Про накладення дисциплінарного стягнення".

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Державна податкова служба України (пл. Львівська, 8, м. Київ, 04053 , код ЄДРПОУ - 43005393)

Головуючий суддя Я.В. Драновський