Справа № 580/4311/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року справа № 580/4311/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області (далі районний суд, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області щодо протиправної відмови, що міститься у листі від 26.04.2024 у наданні інформації на інформаційний запит ОСОБА_1 від 23.04.2024;

- визнати протиправними дії Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області щодо нерозгляду по суті інформаційного запиту ОСОБА_1 від 23.04.2024;

- зобов`язати Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області надати точну, повну та достовірну інформацію на інформаційний запит від 23 квітня 2024 ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду;

- зобов`язати Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області розглянути по суті інформаційний запит від 23 квітня 2024р. ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідач надав відповідь, яка є неточною, неповною та недостовірною. Крім того, вважає, що відповідач не розглянув інформаційний запит по суті, що позивачка вважає неправомірною відмовою у її наданні. Вказала, що відповідач є розпорядником запитуваної інформації та протиправно відмовив у її наданні у передбачений законом порядок та терміни.

Ухвалою від 02.05.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

14.05.2024 представниця відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що виходячи з вимог Порядку формування, ведення, обліку та зберігання особових справ суддів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 20.05.2016 № 97, особова картка з відповідними додатками є складовою частиною особової справи судді. Відповідно до пунктів 5.2., 5.3. Порядку особові справи є документами для службового користування і мають зберігатися в належним чином оснащених шафах або сейфах у порядку, визначеному чинним законодавством України. Відповідальний працівник відповідно до вимог статті 10 Закону України Про захист персональних даних не має права розголошувати будь-яку інформацію щодо персональних даних судді. Відповідно до пункту 5.8. Порядку доступ до особової справи має голова суду, керівник апарату суду та відповідальний працівник. Доступ інших осіб до особової справи судді (окрім доступу за ухвалою слідчого судді) законодавством України не передбачено. Таким чином задоволення позову ОСОБА_1 може призвести до порушення принципів Статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

21.05.2024 позивачка подала до суду відповідь на відзив у якій зазначила, зокрема, що 07.02.2024 звернулась із аналогічним інформаційним запитом до Шполянського районного суду Черкаської області та отримала запитувану інформацію, а тому дії відповідача є свавільною відмовою у доступі до запитуваної інформації. Вважає, що відповідачем у відповіді не надано повної, точної та достовірної інформації у межах наданих йому законом повноважень та у встановленому законом порядку, що в свою чергу суперечить вимогам Законом України Про доступ до публічної інформації.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.

Суд встановив, що 23.04.2024 позивачка звернулась до відповідача із інформаційним запитом, в якому просила надати точну, повну та достовірну інформацію щодо переліку документів з особової картки судді Корсунь-Шевченківського районного суду ОСОБА_2 та надати копію цих документів.

У відповідь на вказаний інформаційний запит листом від 26.04.2024 № 03-20/6/2024 Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області повідомив позивачку, що особова картка (форма П-2С) заповнюється за формою, передбаченою додатком 3 до Порядку формування, ведення, обліку та зберігання особових справ суддів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 20.05.2016 № 97, та погодженого рішенням Ради суддів України 04.02.2016 № 5. Особова картка форми п-2С не містить переліку документів. Отже, особова картка судді ОСОБА_3 не містить переліку документів.

Дії районного суду щодо відмови у наданні інформації на інформаційний запит та щодо не розгляду по суті інформаційного запиту позивачка вважає протиправними, а тому звернулась до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації, здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації врегульовані Законом України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XІІ Про інформацію (далі Закон № 2657-XІІ), Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VІ Про доступ до публічної інформації (далі Закон № 2939-VІ) та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 1 ст. 3 Закону № 2657-XІІ встановлює право кожного на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом: надання інформації за запитами на інформацію (п. 1 ч. 1 ст. 3, п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VІ).

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 2939-VІ є:

1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Одним із способів доступу до інформації відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону № 2939-VI є надання її за запитами на інформацію.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

На підставі ч. 2 ст. 19 Закону № 2939-VI запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

П. 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Ч. 1 ст. 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, за змістом наведених норм відповідач зобов`язаний був протягом встановленого законом строку надати відповідь на запит на інформацію, повідомивши запитувачу лише ту інформацію, яка була відображена, задокументована, створена та знаходилась у розпорядженні суду, під час виконання законодавчо визначених повноважень, а у разі відсутності запитуваної інформації - надати обґрунтовану відповідь щодо такої відмови, роз`яснивши порядок її оскарження.

При цьому визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

З наведеного слід дійти висновку, що запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститься, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Як встановив вище суд, на інформаційний запит, в якому позивачка просила надати точну, повну та достовірну інформацію щодо переліку документів з особової картки судді Корсунь-Шевченківського районного суду ОСОБА_2 та надати копію цих документів, відповідач листом від 26.04.2024 № 03-20/6/2024 повідомив позивачку, що особова картка (форма П-2С) заповнюється за формою, передбаченою додатком 3 до Порядку формування, ведення, обліку та зберігання особових справ суддів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 20.05.2016 № 97, та погодженого рішенням Ради суддів України 04.02.2016 № 5. Особова картка форми П-2С не містить переліку документів. Отже, особова картка судді ОСОБА_3 не містить переліку документів.

Перевіряючи надану відповідачем відповідь на предмет обґрунтованості, своєчасності та повноти, суд врахував, що вимоги щодо формування, ведення, обліку та зберігання особових справ суддів (далі - особова справа), а також перелік документів, що складають особову справу визначає Порядок формування, ведення, обліку та зберігання особових справ суддів, затверджений наказом Державної судової адміністрації України від 20.05.2016 № 97, та погоджений рішенням Ради суддів України 04.02.2016 № 5 (далі Порядок № 97).

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Порядку № 97 особова справа повинна містити такі документи (додаток 3): особова картка з відповідними додатками; кольорове фото формату 4 х 6; копії документів про вищу освіту, науковий ступінь, вчене звання (з додатками до дипломів); копія паспорта громадянина України; копія облікової картки фізичної особи - платника податків; копія військового квитка (для військовозобов`язаних); довідка про допуск до державної таємниці (у разі наявності); копія трудової книжки; довідка про використані відпустки та виплату матеріальної допомоги за попереднім місцем роботи.

Після зарахування судді до штату суду до особової справи додаються: копія нормативного акта, на підставі якого суддя зараховується до штату суду; копія присяги судді; заява судді про зарахування до штату суду; копія наказу про зарахування до штату суду; заява судді про надання згоди на обробку його персональних даних; копії документів про надані пільги (у разі наявності); копії свідоцтва про шлюб, народження дитини, зміну ім`я, прізвища тощо; документи про зміну біографічних даних; копія посвідчення судді; копія наказу про встановлення доплати за вислугу років.

Аналіз вказаних приписів Порядку № 97 вказує на те, що особова картка з відповідними додатками є складовою частиною особової справи судді.

Наказом Державної судової адміністрації України від 20.05.2016 № 97 затверджено форму особової картки П-2С, за змістом якої остання містить додатки 1, 2, однак не передбачає наявності жодного переліку документів.

З урахуванням зазначеного, оскільки запит позивачки стосувався інформації щодо переліку саме документів з особової картки судді, наявність яких не передбачена формою П-2С, суд доходить висновку про обґрунтованість наданої відповідачем відповіді.

Враховуючи встановлені обставини, суд, за наслідками розгляду цієї справи не встановив ознак протиправності у діях відповідача.

Посилання позивачки про те, що Шполянський районний суд Черкаської області надав запитувану інформацію на аналогічний запит, суд вважає необґрунтованими у контексті спірних правовідносин, оскільки дії Шполянського районного суду Черкаської області не є предметом цього спору, у зв`язку із чим не підлягають оцінці. У свою чергу, надання іншим розпорядником інформації на запит позивачки не може слугувати достатньою та самостійною підставою для визнання протиправними дій Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області.

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 139 вказаного Кодексу у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки, яка звільнена від сплати судового збору відповідно до закону, не підлягають задоволенню, а відповідач не надав доказів понесення судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивачка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області (19401, Черкаська область, Черкаський район, м. Корсунь-Шевченківський, вул. Веділіна Олександра, 61/4, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 01.07.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК