Справа № 440/12610/23
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 р. Справа № 440/12610/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 (ухвалене суддею Удовіченко С.О.) по справі № 440/12610/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні позивачу виплати додаткової винагороди як військовослужбовцю, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в редакції від 21.01.2023) за лютий, березень, квітень 2023 року в розмірі збільшеному до 30000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, а не часу несення служби; визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у не нарахуванні позивачу виплати додаткової винагороди як військовослужбовцю, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в редакції від 21.01.2023) за травень, червень, липень 2023 року в розмірі збільшеному до 30000 грн; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати позивачу додаткову винагороду як військовослужбовцю, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в редакції від 21.01.2023) за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2023 року в розмірі збільшеному до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць саме часу несення служби, з урахуванням раніше проведених виплат; визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , які полягають у виплаті позивачу додаткової винагороди як військовослужбовцю, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в редакції від 21.01.2023) за лютий, березень, квітень 2023 року в розмірі збільшеному до 30000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, а не часу несення служби; визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , які полягають у не виплаті позивачу додаткової винагороди як військовослужбовцю, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в редакції від 21.01.2023) за травень, червень, липень 2023 року в розмірі збільшеному до 30000 грн.; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити позивачу додаткову винагороду як військовослужбовцю, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в редакції від 21.01.2023) за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2023 року в розмірі збільшеному до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць саме часу несення служби, з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постанови № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що солдат ОСОБА_1 з 24.10.2022 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-помічника гранатометника, яка знаходиться в підпорядкуванні та на повному фінансовому, речовому та іншому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 .

Адвокат позивача звернувся до командування Військової частини № НОМЕР_3 з адвокатським запитом від 24.05.2023, в якому, зокрема, просив надати: інформацію про розмір грошового забезпечення, виплаченого ОСОБА_1 , починаючи з грудня 2022 року по травень 2023 року включно, із зазначенням чітких складових відповідного грошового забезпечення та сум (доплати, премії та інше), а також обов`язковим виділенням сум, виплачених на виконання пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану"; інформацію про підстави не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, визначеної пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за лютий, березень, квітень, травень 2023 року.

Листом від 23.06.2023 № 206 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що на даний час військовослужбовцю ОСОБА_1 виплачена щомісячна додаткова винагорода за лютий 2023 року із розрахунку 30000 грн. пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань із забезпечення ведення бойових дій за місяць, у складі особового складу в/ч НОМЕР_1 , який виконував бойові (спеціальні) завдання, згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) у складі діючих угрупувань військ Повітряних Сил оборони держави, що забезпечують та виконують завдання з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури, забезпечення здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, відповідно до протоколу комісії з визначення виплати додаткової грошової винагороди від 03.06.2023 № 48, згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 05.06.2023 № 80. Комісія продовжує роботу щодо розгляду документів на виплату щомісячної додаткової винагороди військовослужбовцям частини за березень, квітень, травень місяці. На цей час розглянуто виплату додаткової грошової винагороди за березень місяць, що оформлено протоколом в військовій частині НОМЕР_2 від 16.06.2023 № 62 та складено протокол наказу на її виплату. Після розгляду комісією документів на відповідність Порядку № 260, що підтверджують залучення цього військовослужбовця до виконання завдань за призначенням у вказаний в запиті період, командування частини гарантує підготовку і реалізацію наказів щодо виплати щомісячної додаткової винагороди даному військовослужбовцю.

Листом від 20.06.2023 № 1057 за підписом командування в/ч НОМЕР_2 та в/ч № НОМЕР_1 повідомлено, що військова частина НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 , веде окреме діловодство та видає накази з усіх видів діяльності. 09.06.2023 до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 . Від військової частини НОМЕР_1 надійшла копія наказу від 05.06.2023 № 80 "Про виплату додаткової винагороди за лютий 2023 року". На підставі наказу військовослужбовцю здійснено нарахування та виплату додаткової винагороди за лютий 2023 року пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, кошти зараховані на картковий рахунок 14.06.2023. Станом на 20.06.2023 до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 від військової частини НОМЕР_1 накази про виплату додаткової винагороди за березень, квітень, травень 2023 року не надходили. Не виконаних наказів щодо виплати додаткової винагороди у фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_2 немає.

Позивач, вважаючи дії відповідачів, які полягають у нарахуванні йому як військовослужбовцю виплати додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в редакції від 21.01.2023 року) за лютий, березень, квітень, а також у не нарахуванні виплати такої додаткової винагороди за травень, червень та липень 2023 року у розмірі збільшеному до 30000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, а не часу несення служби, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному випадку суд доходить висновку, що застосовуючи положення пункту 2 розділу ХХХІV Порядку № 260 та здійснюючи виплату позивачу додаткової винагороди за період лютий-липень 2023 року включно пропорційно часу виконання ним бойових (спеціальних) завдань командування в/ч НОМЕР_2 та в/ч НОМЕР_1 діяло в межах своїх повноважень, та на підставі вимог чинного законодавства України та керівних документів вищого Командування..

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абзац перший частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в подальшому - Постанова №704) визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із абз. 1 п. 8 Постанови № 704, умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Постанови № 704, виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Згідно із ст. 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 №734/2023 та від 05.02.2024 №49/2024 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб, з 21.11.2022 строком на 90 діб, з 19.02.2023 строком на 90 діб, з 20.05.2023 строком на 90 діб, з 18.08.2023 строком на 90 діб, з 16.11.2023 строком на 90 діб та з 14.02.2024 строком на 90 днів.

Отже, 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан до 26.03.2022, який в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента України та який безперервно триває по теперішній час.

28.02.2022 Кабінет Міністрів України на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", статті 9-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 28.06.2023 № 3161-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" прийняв постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в подальшому - Постанова № 168).

Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції, чинній у спірний період з лютого по липень 2023 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 2-1 Постанови № 168 визначено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", Міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Згідно із ч. 3 ст. 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Водночас, порядок і умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, у тому числі всіх його видів, до яких входить і додаткова винагорода, здійснюються виключно в порядку, що затверджуються наказом Міністерства оборони України, який підлягає державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Отже, оскільки пунктом 2-1 Постанови № 168 Кабінет Міністрів України делегував керівникам відповідних міністерств та державних органів право визначати не розмір, а лише порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень, суд вважає, що пункт 2-1 Постанови №168 не суперечитьвимогам ч. 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (в подальшому - Порядок № 260).

Відповідно до п. 2 розд. ХХХІV Порядку № 260 (у редакції, чинній у період з лютого по липень 2023 року), на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;

30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30000 гривень.

Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, пунктом 2 розділу ХХХІV Порядку № 260 не змінюється, визначений пунктом 1 Постанови № 168, розмір додаткової винагороди, оскільки як Порядок № 260, так і Постанова № 168, визначають розмір такої додаткової винагороди у вигляді 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць.

При цьому, положення пункту 2 розділу ХХХІV Порядку № 260 лише конкретизують та визначають порядок та умови виплати такої додаткової винагороди у вигляді здійснення виплати військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), додаткової винагороди 30000 гривень в розрахунку на місяць, однак лише пропорційно часу виконання таких бойових (спеціальних) завдань.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи апелянта про неможливість застосування до спірних правовідносин положень пункту 2 розділу ХХХІV Порядку № 260.

Судовим розглядом встановлено, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди за лютий-липень 2023 року, наказів про призначення сил та засобів для здійснення бойових завдань з охорони та оборони об`єктів в/ч № НОМЕР_4 та НОМЕР_1 на визначених рубіжах по периметру в/ч НОМЕР_2 (військових містечок № НОМЕР_5 , НОМЕР_6) за період лютий-липень 2023 року, журналів ведення оперативної обстановки 3 роти охорони в/ч НОМЕР_1 за період лютий-липень 2023 року, рапортів про виплату щомісячної додаткової винагороди за період лютий-квітень 2023 року, витягів з розрахунково-платіжних відомостей на виплату додаткової винагороди за період лютий-липень 2023 року, в частині, що стосуються солдата ОСОБА_1 , останньому у період з лютого по липень 2023 року включно виплата додаткової винагороди 30000 гривень в розрахунку на місяць здійснювалася саме пропорційно часу виконання ним таких бойових (спеціальних) завдань.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки у спірному періоді не порушено право позивача, так як він отримував цю винагород в розмірі, який відповідає характеру виконуваних ним завдань, у зв`язку із чим у спірних правовідносинах, застосовуючи положення пункту 2 розділу ХХХІV Порядку № 260 та здійснюючи виплату позивачу додаткової винагороди за період лютий-липень 2023 року включно пропорційно часу виконання ним бойових (спеціальних) завдань, відповідачі діяли в межах своїх повноважень з дотриманням вимог чинного законодавства.

Доводи апелянта про необхідність врахування судом під час розгляду цієї справи висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.09.2023 у справі № 260/3564/22 суд апеляційної інстанції вважає помилковими з наступних підстав.

У вищезазначеній постанові Верховним Судом зроблено висновок, що зміст внесених постановою Кабінету міністрів України № 793 змін до постанови Кабінету міністрів України №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди "до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць" замість " 30000 гривень щомісячно" не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом "пропорційність" із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця. Проте, цей висновок суд не може враховуватися при вирішенні спірних правовідносин у цій справі, оскільки правовідносини у справі № 260/3564/22 та в цій справі № 440/12610/23 не є релевантними, оскільки вони виникли у різні часові періоди, в яких положення Постанови № 168 мали різні редакції. Крім того, редакція Порядку № 260 на період прийняття Верховним Судом постанови від 21.09.2023 у справі № 260/3564/22 взагалі не містила розділу ХХХІV Порядку № 260, в тому числі і його пункту. Фактично Порядок № 260 таким розділом було доповнено лише наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 "Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 по справі № 440/12610/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін