Справа № 320/16404/23
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 червня 2024 року № 320/16404/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги від 15.05.2019.

Позивачем 11.03.2024 подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вимоги про сплату боргу №Ф-25494-17-У від 15.05.2019, що видана ГУ ДПС у м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 21090,30 грн.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що на даний час існує реальна загроза примусового виконання спірної вимоги державною виконавчою службою ще до вирішення справи по суті та прийняття судового рішення, оскільки судове оскарження не зупиняє дії оскаржуваного рішення. Також зауважив, що у випадку безпідставності позовних вимог позивача вжиття заходів забезпечення позову не перешкодить стягненню заборгованості після розгляду справи по суті. Вказане, на думку позивача, обґрунтовує необхідність забезпечення позову.

Дану заяву судді Лиска І.Г. було передано 26.06.2024.

Заява про забезпечення позову та матеріали, які надійшли разом із такою заявою, відповідають вимогам статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

З урахуванням наведеного вирішується питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову (частина друга статті 154 КАС України).

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк (частина третя статті 154 КАС України).

Суд, ознайомившись з заявою позивача про забезпечення позову та доданими до неї документами, дійшов висновку, що її розгляд не потребує отримання додаткових пояснень від заявника (позивача) та додаткових доказів.

Відтак, у зв`язку з відсутністю необхідності заслухати пояснення заявника та отримати від нього додаткові докази для вирішення питання щодо забезпечення позову, із врахуванням достатності доказів для розгляду заяви про забезпечення позову, вказана заява розглянута судом без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин першої, третьої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Не допускається забезпечення позову, зокрема шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини 3).

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 151 КАС України можливі лише за наявності обставин, визначених частино 2 статті 150 КАС України. При цьому, не допускається застосування заходів забезпечення позову, передбачених приписами частини 3 статті 150 КАС України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного слідує, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як встановлено судом, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі вимоги про сплату боргу №Ф-25494-17-У від 15.05.2019, що видана ГУ ДПС у м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 21090,30 грн, обґрунтовано очевидною протиправністю такої вимоги та можливістю ускладнення поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, позивач стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до безпідставного стягнення з останнього коштів на виконання оскаржуваної вимоги, а тому неефективності захисту його прав та інтересів у випадку задоволення позову, що завдасть позивачу значної матеріальної шкоди.

Аналіз наведених норм та встановлених судом обставин свідчить на користь висновку про те, що запропонований позивачем захід забезпечення позову не відповідає вимогам приписів пункту 5 частини 3 статті 151 КАС України, адже заборона державним виконавцям органів державної виконавчої служби на вчинення будь яких дій, спрямованих на виконання вимоги Головного управління ДПС у м.Києві про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 №Ф-25495-17-У (стягнення коштів), які відбувається згідно постанови державного виконавця, є по суті вимогою заборонити державному виконавцю вчиняти виконавчі дії на виконання такої постанови, в той час як постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника від 20.03.2023 №71320477 не є предметом оскарження у даній справі, а виконавець не є відповідачем по справі.

В той же час, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача без вжиття заходів забезпечення позову, про які він просить, як і докази, які б вказували на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Суд також звертає увагу позивача на те, що прийняття формування відповідачем спірної вимоги та органом ДВС рішень, спрямованих на забезпечення виконання такої вимоги, саме по собі не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, а повернення сплачених сум є можливим у випадку задоволення позову відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013р. №787 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013р. за №1650/24182.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись статями 150-154, 243 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Лиска І.Г.