Справа № 160/16559/24
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі за його позовом до відповідача-1: Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови та визнання протиправними дій, зобов`язання вчити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач, заявник) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ВЛК при АНД районного ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач-1), відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач-2), у якій просить:
- визнати протиправними дії відповідача-1 щодо винесення постанови, оформленої у формі довідки від 24.05.2024 року №49/1322, без належного та повного медичного обстеження ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача-1 оформлену у формі довідки від 24.05.2024 року №49/1322;
- зобов`язати відповідача-1 повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 та прийняти постанову про ступінь придатності його до військової служби;
- визнати протиправними дії відповідача-2 щодо вручення ОСОБА_1 , повістки щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, а саме повістки на відправку (без реєстраційного номеру).
Одночасно з позовною заявою подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови відповідача-1, оформленої у формі довідки від 24.05.2024 року №49/1322 до набрання законної сили рішення суду в адміністративній справі та заборонити відповідачу-2 здійснювати призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, в тому числі вручати повістки щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, до набрання законної сили рішення суду в адміністративній справі.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявником зазначено, що істотні порушення допущенні при проведенні військово-лікарської експертизи та неналежний медичний огляд, на підставі необ?єктивної оцінки стану здоров?я, а також не виконання лікарями ВЛК усіх необхідних процедур проведення огляду, а також противоправні дії відповідача-1 зумовили прийняття ним противоправної постанови, оформленої у формі довідки від 24.05.2024 №49/1322. Медичний огляд під час проведення військово-лікарської експертизи проведений в порушення приписів пунктів 1.1., 1.2. Розділу І та 3.1, 3.4, 3.11 Розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення №402), а також приписів пунктів 75 та 76 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560, ст.77 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров?я», не маючи належної медичної спеціалізації відповідно до наказу Міністерства охорони здоров?я від 22.02.2019 року №446, члени ВЛК, при наявності медичних показників не забезпечили проведення ВЛК ОСОБА_1 відповідно до належної процедури передбаченої чинним законодавством, що спричинило прийняття членами ВЛК необ?єктивного та незаконного рішення про стан його придатності до військової служби.
В свою чергу, оскарження постанови військово-лікарської комісії до суду не зупиняє її дії, при цьому спірна постанова є підставою для призову позивача на проходження військової служби, що позбавить право останнього на захист своїх прав під час розгляду справи у суді, у тому числі надавати показання в суді у якості свідка, а також істотно ускладнить виконання рішення суду щодо повторного медичного огляду позивача, у разі задоволення позовної заяви, а відтак розгляд справи втратить будь-який сенс внаслідок неможливості його виконання.
Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд виходить з наступного.
Інститут забезпечення позову за своєю сутністю та з урахуванням європейського досвіду є інститутом попереднього судового захисту порушеного права.
На цій стадії процесу суд не констатує факт порушення права, однак забезпечує можливість виконання рішення суду, яке може бути прийнято на користь позивача.
Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 року, №3-рн/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13) (пункт 9 мотивувальної частини рішення).
Отже, підсумовуючи наведене, слід прийти до висновку, що існування інституту забезпечення позову, обумовлено потребою в ефективному юридичному захисті прав та інтересів людини. Ефективне використання інституту забезпечення позову унеможливить порушення права людини, яке на думку останньої є порушеним.
Відповідно до ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За приписами ч.4 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову відповідають предмету позовної заяви та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
При розгляді та вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом надається оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не беруть участь у розгляді справи.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам (роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову).
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
З аналізу вищенаведеного слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Відповідно, загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача можливе лише у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.
Верховний Суд у постановах від 13.06.2018 у справі № 806/526/16, від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу. Отже, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
Отже, вирішення спору в межах даної справи здійснюється судом з урахуванням вищезазначених висновків.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військову службу і військовий обов`язок" (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з частиною десятою статті 2 Закону № 2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).
Медичний огляд військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період визначений главою 3 розділу II Положення № 402.
Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ІНФОРМАЦІЯ_3 на збірних пунктах районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_2 або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 (пункт 3.1 глави 3 розділу II Положення № 402).
Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей (абзац другий пункту 3.2 глави 3 розділу II Положення № 402).
Під час дії правового режиму воєнного стану кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей (пункт 3.2 глави 3 розділу II Положення № 402 в редакції згідно з Наказом Міністерства оборони № 262 від 27.04.2024).
З матеріалів позовної заяви, заяви про забезпечення позову та доданих до них документів вбачається, що як до проходження медичного огляду ВЛК, так і під час такого огляду, позивач мав скарги на здоров`я, в тому числі, в області серцево-судинної системи.
З наявних копій картки обстеження та медичного огляду позивача № 49/1322, а також з довідки військово-лікарської комісії № 49/1322 від 24.05.2024, не вбачається обстеження позивача лікарями інших спеціальностей згідно пункту 3.2 глави 3 розділу II Положення № 402.
Викладене необхідно дослідити в ході розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.
З копії довідки військово-лікарської комісії № 49/1322 від 24.05.2024 вбачається, що позивач придатний до військової служби.
Проте, з копії ехокардіографії від 11.06.2024 та консультативного висновку кардіолога від 11.06.2024 вбачається рекомендація амбулаторного лікування за встановленими показниками.
Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на висновок відповідача-1 щодо придатності позивача до військової служби, а також наявності повістки на відправку про обов`язок позивача 01.07.2024 з`явитися до відповідача-2, враховуючи, що оскарження постанови військово-лікарської комісії до суду не зупиняє її дії, при цьому спірна постанова є підставою для призову позивача на проходження військової служби, що позбавить право останнього на захист своїх прав під час розгляду справи у суді, а також істотно ускладнить можливий повторний медичний огляд позивача, небезпека життю і здоров`ю позивача та протиправність дій відповідачів з огляду на наявні документи є очевидною.
Отже, наявна підстава для забезпечення позову, яка передбачена п.1 ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, суд звертає увагу, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
При обранні способу забезпечення позову суд враховує вимоги ч.2 ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Забезпечення мобілізації в Україні є надважливим завданням у воєнний час, однак, у даному випадку, мобілізація має становити баланс між приватним інтересом мобілізованого та публічним інтересом держави. Віднайти такий баланс можливо лише після розгляду справи по суті та прийняття судового рішення.
Вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення цього позову. Водночас такий захід забезпечення позову відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України та не відноситься до переліку заборон щодо забезпечення позову, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, суд робить висновок, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, шляхом забезпечення позову:
- зупиненням дії постанови Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленої у формі довідки від 24.05.2024 року №49/1322 щодо висновку придатності до військової служби до набрання законної сили рішення у цій справі;
- зупиненням дії повістки на відправку про обов`язок позивача 01.07.2024 з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання законної сили рішення у цій справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150, 151, 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення його адміністративного позову до відповідача-1: Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови та визнання протиправними дій, зобов`язання вчити певні дії задовольнити.
Зупинити дію постанови Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленої у формі довідки від 24.05.2024 року №49/1322 щодо висновку придатності до військової служби до набрання законної сили рішенням у цій справі.
Зупинити дію повістки на відправку про обов`язок ОСОБА_1 01.07.2024 з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання законної сили рішення у цій справі.
Виконання ухвали з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.
За цією ухвалою стягувачем є ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
За цією ухвалою боржниками є:
- Військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 );
- ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Ухвала може бути пред`явлена до виконання в порядку Закону України «Про виконавче провадження» до 30.11.2026 року (включно).

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова