Справа № 160/12879/24
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач) щодо невчинення дій по зняттю арешту з усього нерухомого майна, яке належить позивачу, накладений постановою Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області ( ОСОБА_2 ) про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту від 25.02.2013 року, ВП 36759943, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав за номер запису про обтяження 226254 від 27.02.2013 року;
- зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , накладений постановою Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (Корсак О.Ю.) про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту від 25.02.2013 року, ВП 36759943, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав за наступними реквізитами:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з усього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , накладений постановою Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (Корсак О.Ю.) про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту від 25.02.2013 року, ВП 36759943, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав за номер запису про обтяження 226254 від 27.02.2013 року.
Ухвалою суду від 21.05.2024 року позов прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження. Запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином та своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень, заяв або клопотань не подав.
У відповідності до ч.6 ст.162 та ч.2 ст.175 КАС України, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.
Вивчивши матеріали справи, щодо предмету спору, суд встановив наступне.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вироку Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.10.2012 року у справі №1-156/2011 (кримінальна справа №49-3282) в частині додаткового покарання у вигляді конфіскації майна 13.02.2013 видано виконавчий лист та направлено до Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, який реорганізовано та перейменовано у Покровський ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 25.02.2013 року відкрито виконавче провадження 36759943.
На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №36759943 державним виконавцем 25.02.2013 року накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою №334047476 від 30.05.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
17.06.2020 постановою про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий лист №1-156/2011від 13.02.2013 повернуто до Казанківського районного суду Миколаївської області у зв`язку з не виявленням майна щодо якого можливо звернути стягнення.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області по справі №1-156/11 від 13.02.2024 року, провадження №1-в/478/1/2024 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 23.02.2024 року) засудженого ОСОБА_1 звільнено від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації 1/2 частини належного йому майна, призначеного вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.10.2012 року у справі №1-156/2011, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
23.02.2024 ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області виправлено описку в ухвалі Казанківського районного суду Миколаївської області від 13.02.2024 року та викладено третій абзац резолютивної чистини наступного змісту: Арешт, який накладений постановою слідчого в ОВС відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь управління по нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 26 серпня 2011 року на майно підозрюваного по кримінальній справі №49-3283 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , де б воно не знаходилося, - скасувати.
08.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зі заявою про зняття арешту з належного йому нерухомого майна та державну реєстрацію припинення відповідного обтяження.
Листом Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №2810-34/123458 від 24.04.2024 року позивача повідомлено, що в зверненні ставиться питання про скасування арешту накладеного на все нерухоме майно належне боржнику у відповідності до постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника від 26.02.2013р., оскільки у відповідності до ухвали по справі №1-156/11 від 13.02.2024 виданої Казанківським районним судом Миколаївської області ОСОБА_1 звільнено від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна. Дана ухвала передбачає скасування обтяжень накладених слідчим під час проведення досудового слідства відносно ОСОБА_1 але не містить будь-яких посилань щодо скасування арешту накладеного на все нерухоме майно належне боржнику у відповідності до постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника від 26.02.2013р. Крім того, ухвала по справі №1-156/11 від 13.02.2024 видана Казанківським районним судом Миколаївської області не передбачає визнання виконавчого документа, що перебував на виконанні у відділі таким, що не підлягає виконанню. Тому, відсутні підстави щодо скасування арешту накладеного на все нерухоме майно належне боржнику у відповідності до постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника від 26.02.2013.
Не погоджуючись зі зазначеним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 14.05.2024 року заяву ОСОБА_1 про скасування арешту нерухомого майна повернуто з посиланням на можливість її розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно цих висновків, спір з приводу оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого судом у кримінальній справі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки КПК України не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб.
Таким чином, розгляд питання щодо скасування арешту на майно, накладеного як додаткове покарання у виді конфіскації майна в порядку виконання вироку, не передбачений за правилами КПК України, оскільки такі вимоги можуть бути заявлені в порядку адміністративного судочинства.
За приписами ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових відносинах, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом цієї справи є оцінка правомірності бездіяльності відповідача щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного в кримінальному провадженні.
Відповідно до частини 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року №4651-VI (далі - КПК України) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з частиною 3 статті 535 КПК України у разі, якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.
Частиною 1 статті 74 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
При цьому, чинний КПК України передбачає можливість виконання судових рішень органами ДВС, однак не встановлює порядок оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень, прийнятих у кримінальному провадженні.
Натомість, частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Таким чином, з урахуванням того, що в КПК України не передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні судових рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені у порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Протягом 2013 року (рік накладення арешту) і по день звернення позивача до суду діяльність органів виконавчої служби регулювали різні закони в часі.
Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 року №606-ХІV (чинного на час накладення арешту), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст.57 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ст.50 Закону №606-XIV).
Закон України Про виконавче провадження №606-ХІV від 21.04.1999 року втратив чинність 05.01.2017 року з набранням чинності Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ).
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України.
Згідно з частиною 2 статті 52 Кримінального кодексу України від 05.04.2001 № 2341-III (далі - КК України) додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.
Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина 1 статті 59 КК України).
Статтею 48 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 №1129-IV (надалі, також - КВК України) передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України Про виконавче провадження.
Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини 1, 3 статті 49 КВК України).
Слід зазначити, що ст.369 КПК України визначено види судових рішень та встановлено, що судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку, судове рішення, у якому суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.
При цьому приписами ст.535 КПК України визначено порядок звернення судового рішення до виконання.
Так, згідно з ч.1 ст.535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного Суду України.
Відповідно до абз.1 ч.2 ст.535 КПК суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.
Водночас, ч.3 ст.535 КПК України визначено, що у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження (частина третя статті 535 із змінами, внесеними згідно із Законом №1404-VIII від 02.06.2016р.)
Як зазначено у рішенні вище, спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.10.2012 у справі №1-156/2011 в частині конфіскації майна, був Закон України Про виконавче провадження від 21.04.1999 №606-ХІV (надалі, також - Закон №606-ХІV).
Частинами 1, 6 статті 24 Закону №606-ХІV передбачалося, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред`явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.
Порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника передбачався статтею 50 Закону №606-ХІV.
Так, частинами 1, 2, 5 цієї статті передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.
Відповідно до частин 1, 6 статті 55 Закону №606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.
При цьому, відповідач у листі №2810-34/123458 від 24.04.2024 року, адресованому позивачу, зазначає, що 17.06.2020 виконавче провадження завершено на підставі п.2 ст.37 Закону №1404-VIII, а саме: у зв`язку з тим, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє. Відповідач вважає, що оскільки ВП №1460576 завершене у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке можна звернути стягнення та ухвала Казанківського районного суду Миколаївської області від 13.02.2024 у справі №1-156/2011 (з урахуванням ухвали цього суду про виправлення описки від 23.02.2014) передбачає скасування обтяжень накладених слідчим під час проведення досудового слідства але не містить будь-яких посилань щодо скасування арешту, накладеного на все нерухоме майно, належне боржнику у відповідності до постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника від 26.02.2013 р., тому у державного виконавця не має підстав для зняття арешту з майна.
З цього приводу суд зазначає таке.
Пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону №606-ХІV передбачалося, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону (частина 5 статті 40 Закону №606-ХІV).
Відповідно до частин 2 та 3 статті 40-1 Закону №606-ХІV, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.
Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк.
Окрім цього, частинами 1 та 2 статті 38 Закону №606-ХІV передбачалося, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Тобто зі змісту наведених норм Закону №606-ХІV, який був чинним на момент перебування на примусовому виконанні виконавчого листа №1-156/11, виданого 13.02.2013 Казанківським районним судом, про конфіскацію майна, вбачається, що у випадку відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається до суду, який його видав та державним виконавцем виноситься ухвала про повернення виконавчого документа. При цьому, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
У спірних правовідносинах державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №1-156/11, виданого 13.02.2013 Казанківським районним судом, про конфіскацію частини майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 26.02.2013 накладено арешт на майно боржника. Однак, у подальшому, повертаючи 17.06.2020 виконавчий документ у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке можна звернути стягнення, державним виконавцем не скасовано арешт, накладений на майно ОСОБА_1 .
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25.01.2024 року по справі 1-156/11 скасовано ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 23.11.2023 року, якою постановлено поновити прокурору Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_5 строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі 1-156/11 за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.10.2012 року та видати дублікат виконавчого листа по справі. Постановлено нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_5 про видачу дубліката виконавчого листа у справі 1-156/11 за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.10.2012 року щодо ОСОБА_1 .
Разом з тим, відповідачем не надано доказів існування на теперішній час незавершених виконавчих проваджень, у межах яких позивач виступає боржником та на майно якого накладено арешт.
Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (надалі, також - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Частинами 4 та 5 статті 59 Закону №1404, чинного на момент розгляду цієї справи, передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або о концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
На момент розгляду цієї справи матеріали виконавчого провадження №ВП 36759943 про конфіскацію частини майна ОСОБА_1 повинно бути знищено у зв`язку із закінченням трирічного терміну зберігання виконавчого провадження, однак не скасованим залишається арешт, накладений у такому виконавчому провадженні.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного згідно з постановою Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області ( ОСОБА_2 ) від 26.02.2013 р. у виконавчому провадженні №ВП 36759943 та наявності підстав для зобов`язання Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 згідно з постановою Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області ( ОСОБА_2 ) від 26.02.2013 р. у виконавчому провадженні №ВП 36759943.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
При цьому суд зазначає, що ч.3 ст.287 КАС України визначено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у не припиненні чинності арешту майна, яке належить ОСОБА_1 , накладений постановою Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (Корсак О.Ю.) про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту від 25.02.2013 року, ВП 36759943, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав за номер запису про обтяження 226254 від 27.02.2013 року.
Зобов`язати Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , накладений постановою Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (Корсак О.Ю.) про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту від 25.02.2013 року, ВП 36759943,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Суддя Г. В.Кадникова