Справа № 520/19393/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 р. Справа № 520/19393/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., повний текст складено 22.04.24 по справі № 520/19393/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 92 о/с від 22.02.2023 ГУНП в Харківській області, накладений у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції до ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області та стягнути на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає , що судом першої інстанції під час розгляду справи по суті та прийняття рішення було неправильно застосовано норми матеріального права, неправильно та неповно досліджено докази та обставини справи. Вказує , що 22.02.2023 ГУНП в Харківській області винесли наказ №92 о/с від 22.02.2023 завідомо знаючи, що він перебуває на лікарняному, направили вищевказаний наказ рекомендованим листом, який не був вручений, про що є роздруківка з сайту "Укрпошти" в матеріалах справи. 04 березня 2023 року, коли він вийшов з лікарняного на роботу, ніхто з представників відповідача жодних наказів не вручав та не ознайомлював з ними, так само як і 01 та 02, 15 квітня 2023 року, про що можуть підтвердити колишні колеги по роботі. 17 квітня 2023 року вийшовши на роботу, працівники кадрового забезпечення Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ознайомили з наказом ГУНП в Харківській області від 10.02.2023 № 82 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Харківського РУП №2", про що було складено список ознайомлених, де він поставив свій підпис та надали копію вказаного списку. З наказом №92 о/с від 22.02.2023 працівники кадрового забезпечення не ознайомлювали та про його існування нічого не говорили. Доказом факту ознайомлення лише з наказом № 82 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Харківського РУП №2" є два фрагменти відеозаписів від 17.04.2023, які додаються до скарги. Вказані відеозаписи не додавалися до позову по справі №520/19393/23, оскільки мобільний телефон, на якому зберігались вказані відео був пошкоджений, і лише після ремонту телефону з`явилась можливість їх долучення. Звертає увагу, на те, що кадрове забезпечення ХРУП №2 ГУНП в Харківській області мали можливість вручити йому наказ №92 о/с від 22.02.2023 після 17 квітня 2023 року, оскільки, близько двох тижнів позивачем здійснювалась передача справ керівництву слідчого відділу Харківського РУП №2. 07 липня 2023 року позивачу стало відомо про наказ №92 о/с від 22.02.2023 від адвоката, копію якого було отримано адвокатом разом з відповіддю на адвокатський запит від Головного управління Національної поліції в Харківській області. Таким чином , фактично він отримав копію наказу 07.07.2023. Згідно з відповіддю ГУНП в Харківській області на адвокатський запит, позивача було звільнено згідно наказу №92 о/с від 22.02.2023. 16 серпня 2023 року відповідно до Витягу із наказу ГУНП в Харківській області №360 о/с було внесено зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області №92 о/с по особовому складу від 22.02.2023 в частині зміни дати звільнення з 22.02.2023 на 04.03.2023 з виплатою компенсації за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за період з 01.01.2023 по 04.03.2023 у кількості 6 діб. Стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складає - 09 рок. 02 міс. 06 дн., у календарному обчисленні складає - 09 рок. 02 міс. 06 дн., час навчання - немає, у пільговому обчисленні (без урахування вислуги в календарному обчисленні) складає - немає. Відрахувати з грошового забезпечення та інших виплат поліцейського вартість предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, у розмірі 2265,81 грн. З внесеними правками у дату звільнення , а саме 04.03.2023, позивач не погоджується , посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 40 КЗпПУ , оскільки відповідач не ознайомив позивача з наказом №92 о/с по особовому складу від 22.02.2023 після його прибуття на службу, а також навіть не надіслав рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі, як зазначено в Дисциплінарному статуті НПУ, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи будь-яких доказів відправки наказу №92 о/с від 22.02.2023 р. рекомендованим листом. Таким чином, вважає, що дата звільнення не може бути 04.03.2023 року, а повинна бути змінена у наказі №92 о/с від 22.02.2023 р. на дату, коли фактично він дізнався та ознайомився з вказаним наказом, а саме 07 липня 2023 року, що і передбачено в Дисциплінарному статуті Національної поліції України, оскільки Відповідач халатно віднісся до своїх прямих обов`язків, що виразились у навмисному не ознайомленні з наказом №92 о/с від 22.02.2023 р., оскільки як вище було зазначено Відповідач мав можливість вручити наказ як 17 квітня 2023 року під час ознайомлення з наказом №82 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Харківського РУП №2" про що є доказ - відеозапис, так і раніше, коли позивач виходив на роботу в проміжках з лікарняними, або ж надіслати його рекомендованим листом. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року та прийняти нове рішення по справі №520/19393/23, яким змінити дату звільнення в наказі №92 о/с від 22.02.2023 р. з 04 березня 2023 р. на 07 липня 2023 року.

ГУНП в Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вказує , що оскаржуваний наказ ГУ НП в Харківській області від 22.02.2023 року №92 о/с винесено у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 зі служби, застосованого наказом ГУ НП в Харківській області від 10.02.2023 року № 83, який на момент винесення наказу про звільнення не скасований та чинний, оскільки правомірність останнього встановлена судом у справі №520/8690/23, отже оскаржуваний наказ ГУНП в Харківській області від 22.02.2023 року №92 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції винесено на законних підставах у відповідності до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України" та частини 3 статті 22 Дисциплінарного статуту НПУ. Факт неприбуття позивача на службу не ставить в залежність його звільнення з поліції. Наказом від 16.08.2023 року № 360 о/с внесено зміни до наказу від 22.02.2023 року №92 о/с - змінено та перенесено дату звільнення ОСОБА_1 з 22.02.2023 року на 04.03.2023 року, таким чином, позивач був звільнений зі служби в поліції після свого виходу з лікарняного. 04.03.2023 позивач не перебував на лікуванні, тому позивачем правомірно змінено та перенесено дату звільнення з 22.02.2023 на 04.03.2023. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Статтею 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національну поліцію" завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про Національну поліцію" поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань.

Стаття 18 Закону № 580-VІІІ встановлює основні обов`язки поліцейського.

Відповідно по пунктів 1 та 2 частини першої цієї статті, поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з частиною 1, 2 статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно ч. 3 ст. 11 Дисциплінарного статуту поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Згідно зі статтею 14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

При цьому, відповідно до статті 22 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

З аналізу вищевказаних положень вбачається, що у разі вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, за який особа підлягає звільненню з Національної поліції, видається наказ про накладення дисциплінарного стягнення, в якому зазначаються обставини скоєного проступку та вид дисциплінарного стягнення, яке підлягає застосуванню до поліцейського.

Отже, застосування дисциплінарного стягнення і його виконання (реалізація) здійснюються різними наказами. При цьому, за змістом наведених норм права застосування дисциплінарного стягнення під час перебування особи на лікарняному дозволяється, проте реалізація дисциплінарного стягнення здійснюється виключно після закінчення лікарняного та виходу особи на службу, про що імперативно зазначено у частині 4 статті 22 Дисциплінарного статуту.

Матеріалами справи підтверджується, що оскаржуваний наказ ГУ НП в Харківській області від 22.02.2023 року №92 о/с винесено у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 зі служби, застосованого наказом ГУ НП в Харківській області від 10.02.2023 року № 83.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 року по справі 520/8690/23 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування пункту наказу, поновлення на посаді, яким оскаржувався наказ №83 від 10.02.2023 ГУНП в Харківській області «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області».

Рішення суду набрало законної сили 05.08.2023 року.

Отже, судом встановлено правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, у спірних правовідносинах дисциплінарне стягнення до позивача застосовано наказом від №83 від 10.02.2023 ГУНП в Харківській області «Про застосування дисциплінарних стягнень», а реалізовано наказом від 22.02.2023 року №92 о/с «По особовому складу».

Враховуючи, що наказ від №83 від 10.02.2023 ГУНП в Харківській області про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є чинним та не скасованим, підстави для скасування наказу ГУ НП в Харківській області від 22.02.2023 року № 92 о/с в частині звільнення позивача з посади, як похідного від наказу за № 83, відсутні.

Водночас відповідно до наданих суду відомостей і листків непрацездатності позивач перебував на лікарняному в період з 08.02.2023 по 13.02.2023, з 13.02.2023 по 18.02.2023, з 20.02.2023 по 24.02.2023, з 24.02.2023 по 03.03.2023, що свідчить про реалізацію дисциплінарного стягнення під час його тимчасової непрацездатності.

В контексті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що у постанові від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду за схожих обставин справи, де предметом оцінки було звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності, зробила висновок, що у разі порушення гарантій, визначених частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

У постановах Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 823/1455/17, від 12.01.2013 у справі № 520/10657/19 викладено висновок щодо застосування положень Дисциплінарного статуту у тотожних правовідносинах, відповідно до якого наявність самого лише факту винесення відповідачем оскаржуваного наказу (про реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) у період тимчасової непрацездатності позивача не є достатньою підставою для поновлення його на роботі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 12 січня 2023 року у справі № 520/10657/19.

Так, наказом ГУНП в Харківській області від 16.08.2023 року № 360 о/с (по особовому складу) внесено зміни в попередній наказ, а саме: пункт наказу ГУНП в Харківській області від 22.02.2023 року № 92 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області з 22.02.2023 змінити, вважати його звільненим з 04.03.2023, з виплатою компенсації за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за період з 01.01.2023 по 04.03.2023 у кількості 6 діб. Підстава винесення наказу: лист ВПЗ ГУНП в Харківській області від 10.08.2023 року № 2660/119-26/01-2023, копія медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 08.02.2023 №7АК4-7Н3Х-МВХ5-69МК, виданий КНП «Міська поліклініка №22 Харківської міської ради, копія медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 13.02.2023 №3Н7К-ХА5В-3ХНВ-НККЕ, виданий КНП «Міська поліклініка №22 Харківської міської ради, копія медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 20.02.2023 №К234-ТХВМ-ЕАХ3-Х7НН, виданий КНП «Міська поліклініка №22 Харківської міської ради, копія медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 24.02.2023 №МТКТ-Х98С-ЕНТР-8ТНТ, виданий КНП «Міська поліклініка №22 Харківської міської ради, доповідна записка начальника УКЗ ГУНП в Харківській області від 16.08.2023 (а.с. 78).

Щодо доводів позивача, що його звільнення відбулося під час знаходження на лікарняному, то, враховуючи зміну відповідачем дати звільнення скаржника, згідно з наказом від 16.08.2023 року № 360 о/с, фактично реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відбулася тоді, коли позивач не перебував на лікуванні у закладі охорони здоров`я.

Стосовно доводів позивача , що ним оспорюється саме дата звільнення, яка має бути змінена, оскільки відповідач був зобов`язаний та мав можливість ознайомити його з наказом №92 о/ с від 22.02.2023, однак цього не зробив, в період, коли позивач виходив на роботу після закінчення лікарняних, тим самим відповідач халатно віднісся до виконання своїх обов`язків та норм Дисциплінарного статуту Національної поліції України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» «У разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.

Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею».

Наведене означає, що єдиними та допустимими доказами належного повідомлення поліцейського про наказ щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення, є документи, які підтверджують, що у разі якщо така інформація надсилалася йому засобами поштового зв`язку, то відповідач повинен направити її на адресу його місця проживання, зазначену в його особовій справі. Направлення на будь-які інші адреси, що не указані в особовій справі поліцейського не відповідає установленому законодавцем порядку.

З матеріалів справи вбачається , що листом від 22.02.2023 (а.с.80) Головне управління Національної поліції в Харківській області повідомило ОСОБА_1 на його адресу ( АДРЕСА_1 , яка міститься в особовій справі та яка вказана позивачем у позові) про його звільнення на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 22.02.2023 року № 92 о/с та направлено витяг з наказу ГУНП в Харківській області від 22.02.2023 року № 92 о/с.

Вказаний лист з витягом з наказу ГУНП в Харківській області від 22.02.2023 року № 92 о/с рекомендованим листом ( а.с.81).

Згідно роздруківки з сайту Укрпошта вказане відправлення не вручено та повернуто з відміткою пошти « за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с.50).

Також, позивач як в позові так і в апеляційній скарзі вказує , що 22.02.2023 ГУНП в Харківській області винесли наказ №92 о/с від 22.02.2023 та завідома знаючи, що він перебуває на лікарняному , тобто відсутній на службі з поважних причин, направили вищевказаний наказ рекомендованим листом, який йому не був вручений та повернутий відповідачу, про що є роздруківка з сайту "Укрпошти" в матеріалах справи.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач вчинив належні заходи для повідомлення позивача про його звільнення.

Колегія суддів зазначає . що повернення поштового відправлення з відміткою про "Закінчення терміну зберігання" або відсутність інформації у відповідному месенджері про те, що особа ознайомлена з текстом повідомлень, жодним чином не зупиняють строки, установлені указаною нормою, позаяк у таких випадках визначальним є саме дотримання органом поліції приписів частини першої статті 30 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Тому, за таких обставин, поліцейський вважається обізнаним з таким наказом незалежно від того, чи отримував/читав він відповідне повідомлення.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі №420/15422/22.

З урахуванням наведеного , суд вважає, що відповідач дотримався порядку доведення до позивача дисциплінарного стягнення.

Також, колегія суддів зазначає, що реалізація права позивача бути ознайомленим або отримати в день звільнення його від посади копію відповідного наказу кореспондується не лише з обов`язком відповідача ознайомити/видати вказаний документ, а й із добросовісною поведінкою самого позивача, який за наявності відповідної пропозиції та фактичної можливості отримати такий документ, не ухиляється від його отримання.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Щодо вимоги апеляційної скарги про прийняття нового рішення по справі, яким змінити дату звільнення в наказі №92 о/с від 22.02.2023 р. з 04 березня 2023 р. на 07 липня 2023 року , то така не підлягає розгляду та вирішенню в суді апеляційної інстанції , виходячи з наступного.

В силу ч.1, 5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Верховний Суд у постанові від 14.08.2018 у справі № 820/4623/17 зазначив, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ні позовна заява, ні інші письмові пояснення, що були надані до суду першої інстанції не містять відповідних обґрунтувань щодо зміни дати звільнення позивача в наказі №92 о/с від 22.02.2023 р. з 04 березня 2023 р. на 07 липня 2023 року.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування спірного наказу.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів за наслідком розгляду апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення позивачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, відтак підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 по справі № 520/19393/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий