Справа № 320/1557/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року № 320/1557/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі по тексту також позивач, АТ «Укрзалізниця») з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту також відповідач, Укртрансбезпека), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №012259 від 20.06.2023, винесену відділом державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті відносно АТ «Укрзалізниця» про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що 17.05.2023 близько 13:20 год. на автодорозі Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв після проїзду пункту перевірки навантаження вантажних автомобілів працівниками відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Укртрансбезпеки було зупинено належний позивачу транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 , яким надано до перевірки товарно-транспортну накладну, акт техогляду автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія та індивідуальну контрольну книжку обліку робочого часу. Після перевірки означені документи повернуті водію та він продовжив рух. При цьому, 28.06.2023 на адресу позивача надійшла спірна постанова про застосування адміністративно-господарських санкцій за відсутність на момент перевірки в особи, яка керує транспортним засобом, посвідчення водія відповідної категорії та індивідуальної контрольної книжки водія.

Позивач стверджує, що водієм були надані означені документи, внаслідок чого відсутні підстави для притягнення АТ «Укрзалізниця» до відповідальності у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн спірною постановою.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Цією ухвалою зобов`язано сторін забезпечити явку у судове засідання водія транспортного засобу та працівників Укртрансбезпеки, які були присутні під час проведення перевірки, для їх допиту в якості свідків.

У судовому засіданні 07.05.2024 судом допитано в якості свідка водія АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 .

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив про правомірність винесення спірної постанови з огляду на законодавчо визначений обов`язок водія, що керує транспортним засобом, ведення індивідуальної контрольної книжки водія та обов`язку мати при собі посвідчення водія відповідної категорії.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 23.05.2024 судом допитано в якості свідка інспектора ОСОБА_2 .

Присутній у судовому засіданні 23.05.2024 представник відповідача заявив клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Позивач у судове засідання 23.05.2024 не з`явився, про причини неявки суд не проінформував, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повістки та ухвали суду до електронного кабінету позивача в підсистемі «Електронний суд».

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини дев`ятої статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність у судовому засіданні представника позивача, проінформованого про розгляд справи належним чином, а також приймаючи до уваги заявлене представником відповідача клопотання, усною ухвалою суду від 23.05.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

12.06.2024, тобто вже після проведення судового засідання та переходу суду до розгляду справи у порядку письмового провадження, на адресу суду поштовим зв`язком надійшла заява від позивача про участь у судовому засіданні 23.05.2024 у режимі відеоконференції. Проте, враховуючи надходження цієї заяви вже після проведення судового засідання, ця заява підлягає залишенню без розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

17 травня 2023 року о 13.26 год. старшими державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Шинкаревичем Я.Д. та ОСОБА_3 на а/д н/н Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв на підставі направлення на рейдову перевірку від 12.05.2023 №0/4252 проведено перевірку транспортного засобу марки КАМАЗ 55102, номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер НОМЕР_2 , що належить АТ «Укрзалізниця», за результатами якої складено акт №352444 від 17.05.2023 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (далі по тексту акт).

В акті зазначено, що водій не представився, документ, що посвідчує особу водія п/в не надав, чим порушено ст. 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», а також не виконав вимогу п. 25.4.1 а) ПДР України. Вказано, що перевезення вантажу здійснювалося за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: посвідчення водія та індивідуальної контрольної книжки водія.

Акт містить відмітку про ознайомлення водія та про відмову від надання пояснень та підписання акта.

Постановою Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті 20.06.2023 №012259 за наслідками розгляду справи про правопорушення законодавства про автомобільний транспорт за відсутність на момент проведення перевірки посвідчення водія відповідної категорії, індивідуальної контрольної картки водія, до АТ «Укрзалізниця застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цієї постанови, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту також Закон № 2344-III).

Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з частинами сімнадцятою-двадцятою статті 6 Закону № 2344-III рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі також - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту також Порядок № 1567).

За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону № 2344-III дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлений їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Так, 07.09.2005 Верховною Радою України прийнято Закон України від №2819-ІV «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)» (норми якого набрали чинності з 11.10.2005 (далі по тексту також Закон №2819-ІV)), згідно з яким Україна приєдналася до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), укладеної 01.07.1970 в м. Женева.

На виконання вимог Закону №2819-ІV було прийнято низку нормативно-правових актів, зокрема, 11.07.2007 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №914 «Про виконання Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)», якою, зокрема, Міністерство транспорту і зв`язку визначено органом, що забезпечує надання інформації з питань обладнання транспортних засобів, які призначаються для міжнародних автомобільних перевезень (далі - транспортні засоби), контрольними приладами (тахографами) реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв. Також, разом з іншими суб`єктами владних повноважень указане Міністерство було зобов`язане визначити вимоги, яким повинні відповідати ці прилади, а також порядок їх використання, а також розробити і подати у двомісячний строк Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо обладнання транспортних засобів такими приладами.

Надалі Міністерством транспорту та зв`язку було розроблено та затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 07.06.2010 № 340 (далі по тексту також Положення № 340).

Пунктом 1.1. Положення № 340 передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ) (пункт 1.3 Положення № 340). Вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами (пункт 6.1. Положення № 340).

При цьому, за пунктом 1.4. це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються, зокрема фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.

Згідно з пунктом 6.3 Положення № 340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Отже, законодавець, передбачив наявність обов`язку обладнання транспортного засобу тахографом або наявність індивідуальної контрольної книжки водія для автомобільних перевізників..

В свою чергу, абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за відсутність на момент перевірки перевезень, зокрема, вантажів документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи зі змісту спірної постанови, до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн за відсутність на момент проведення перевірки посвідчення водія відповідної категорії, індивідуальної контрольної книжки водія.

Допитаний в якості свідка старший державний інспектор Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Шинкаревичем Я.Д., яким 27.05.2023 було проведено перевірку належного позивачу транспортного засобу марки КАМАЗ 55102, номерний знак НОМЕР_1 , пояснив, що водієм не було надано до перевірки посвідчення водія, реєстраційне свідоцтво та індивідуальну контрольну книжку водія. Водій відмовився надавати означені документи.

Допитаний в якості свідка водій ОСОБА_1 належного позивачу транспортного засобу марки КАМАЗ 55102, номерний знак НОМЕР_1 , який був предметом перевірки 27.05.2023, пояснив, що він перевозив вантаж (дошку) зі Знам`янки до Миколаєва та за Кропивницьким його зупинили поліцейські, яким він надав посвідчення водія та які відправили його на ваговий контроль та встановили відсутність перенавантаження.

Свідок зазначив, що він пред`явив працівникам Укртрансбезпеки товарно-транспортну накладну, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, подорожній лист, страховий поліс. Проте на прохання надати посвідчення водія, ОСОБА_1 його не надав. Крім того, на запитання «Чи є індивідуальна контрольна книжка водія?» сказав, що немає і не надав, хоча мав її з собою. Такі свої дії свідок пояснив напруженою ситуацією та підвищеним емоційним станом.

Суд зауважує, що наданими показами свідків підтверджується факт ненадання водієм на момент проведення перевірки визначений статтею 48 Закону № 2344-III документів, як то посвідчення водія та індивідуальна контрольна книжка водія, внаслідок чого за результатами проведення такої перевірки було складено акт.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність у відповідача підстав для притягнення АТ «Укрзалізниця» до адміністративної відповідальності за відсутність на момент перевірки перевезень, зокрема, вантажів, документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону № 2344-III, у розмірі 17000 грн спірною постановою.

При цьому, долучення позивачем до матеріалів справи копій індивідуальної контрольної картки водія ОСОБА_1 та копії посвідчення водія не підтверджує їх наявність та пред`явлення посадовим особам відповідача під час здійснення перевірки.

На противагу означеному, свідками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджено ненадання означених вище документів водієм під час здійснення перевірки, що є прямим доказом вчинення адміністративного правопорушення перевізником АТ «Укрзалізниця» в межах спірних відносин.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.