Справа № 440/13253/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 р. Справа № 440/13253/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, по справі № 440/13253/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ, відповідач), в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження розміру його пенсії за вислугу років з 01.07.2021 максимальним розміром з урахуванням доплати; зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 з 01.07.2021 нараховану згідно перерахунків пенсію без обмеження її максимальним розміром з урахуванням доплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» за з урахуванням раніше виплачених сум; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі №440/7106/23 здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.07.2021, включивши присуджену щомісячну доплату до пенсії 2000,00 грн, запроваджену постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713. Розмір пенсійної виплати з 01.03.2023 склав 26855,36 грн. Проте виплачується пенсія в межах суми 24855,36 грн. Тобто, відповідач фактично обмежив розмір пенсії максимальним розміром відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, що, на думку позивача, порушує суть конституційних гарантій щодо соціального захисту пенсіонера.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 р. позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норма процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 р. по справі № 440/13253/23 суду та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач посилається на те, що при наданні правової оцінки спірним правовідносинам суд першої інстанції не правильно застосував норми права, визначив що в абзаці четвертому пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», щомісячна доплата, передбачена цим пунктом, встановлюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом, починаючи з 1 липня 2021 року. Так суд зазначив, що за змістом приведеної вище норми, право на отримання доплати у розмірі 2000,00 грн обмежене рядом умов, однією з яких є межа на рівні максимального розміру пенсії, визначеного Законом. Але при цьому суд першої інстанції не визначає, не перелічує, та не висвітлює Закони України, згідно з якими встановлюється межа максимального розміру пенсії та умова чи ряд умов в яких є межа на рівень максимального розміру пенсії. Обґрунтовує, що в рішенні суду зазначено що максимальний розмір пенсії з 01.01.2023 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» виходячи з десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, становить 20 930,00 грн, але Бюджет України не визначає розмір максимальної пенсії, він визначає середні та мінімальні показники (розміри) виплат для основних та демографічних груп населення. Доводить, що свої висновки суд першої інстанції робить не посилаючись на конкретні правові норми; суд не правильно застосував норми права оскільки в своєму рішенні посилався на правові норми які на час виникнення спірних правовідносин втратили чинність.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якій зазначило, що заперечує проти вимог, викладених позивачем в апеляційній скарзі та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції від 12.10.2023 р., яким відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача, винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що норма частини п?ятої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» кореспондується із статтею 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 р. № 3668-VI, відповідно до якої максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до законів, зокрема Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Норми цього закону щодо обмеження максимального розмірі пенсії є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами. Зазначає, що в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 по справі №440/7106/23 зобов?язання щодо перерахунку пенсії з 01.07.2021 року без обмеження максимальним розміром відсутні. Оскільки зобов?язання, що покладені судовим рішенням, не визначають окремий порядок проведення перерахунку пенсії, тому він здійснений з урахуванням вимог законодавства, чинних на 01.07.2021 року.

На підставі положень п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи і правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у ГУПФ, де з 16.09.2006 отримує пенсію за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі №440/7106/23 зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити з 01.07.2021 позивачу щомісячну доплату відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення суду відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.07.2021 виходячи з 77% грошового забезпечення, за результатами якого підсумок пенсії з надбавками склав 22487,16 грн, з урахуванням максимального розміру - 20487,16 грн, а з 01.09.2023 до виплати - 24 855,36 грн.

Іншим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 у справі № 440/4310/23 зобов?язано ГУПФ здійснити з 01.03.2023 перерахунок та виплату пенсії позивача за вислугу років у розмірі 77% грошового забезпечення з урахуванням індексації, установленої постановою Кабміну від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верст населення у 2023 році», без обмеження її максимальним розміром, із врахуванням раніше виплачених сум.

На виконання судового рішення ГУПФ здійснило перерахунок пенсії позивача. Загальний розмір нарахованої позивачу пенсії склав 26855,36 грн, проте до виплати з 01.09.2023 була призначена пенсія у розмірі 24855,36 грн, тобто із застосуванням величини максимального розміру пенсії з урахуванням рішення суду від 04.07.2023 у справі №440/7106/23.

У цей же перерахунок увійшла доплата до пенсії, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713. Проте така доплата фактично не виплачується, як це видно з протоколу перерахунку пенсії позивача з 01.03.2023.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з листом до Начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому зазначаючи, що Полтавський окружний адміністративний суд по справі 440/7106/23 від 04.07.2023 визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати йому щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000, 00 грн. відповідно до постанови КМУ № 713 від 14.07.2021 р., просив встановити з 01.07.2021 р. нарахування та виплату йому такої щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000, 00 грн. відповідно до Постанови КМУ від 14.07.2021 р. № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», без обмеження її максимальним розміром.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.09.2023 р. позивача було повідомлено про те, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі №440/7106/23 було проведено перерахунок пенсії з 01.07.2021 р. та встановлено щомісячну доплату до пенсії відповідно до постанови від 14.07.2021 р. № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сум. Доплата за період з 01.07.2021 по 31.08.2023 відсутня. У рішенні суду зобов?язання щодо перерахунку пенсії з 01.07.2021 року без обмеження максимальним розміром відсутні. Оскільки зобов?язання, що покладені судовим рішенням, не визначають окремий порядок проведення перерахунку пенсії, тому він здійснений з урахуванням вимог законодавства, чинних на 01.07.2021 року.

Також пенсійний орган зазначив, що ст. 43 Закону № 2262-ХII передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Позивач, вважаючи протиправними такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, звернувся до суду з позовом.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи лише на ту обставину, що розмір пенсії позивача вже на початок періоду, з якого заявляються позовні вимоги, перевищив максимальний розмір пенсії, встановлений законом, підстав для встановлення позивачу ще й щомісячної доплати, запровадженої Постановою №713 з метою зменшення диспропорцій між розмірами пенсій осіб зі складу військовослужбовців, ОВС (міліції), поліцейських, наразі немає.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, перевіряючи рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначає Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв?язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

З метою поетапного зменшення диспропорцій в розмірах пенсій, призначених військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), поліцейським та деяким іншим особам, та до прийняття Верховною Радою України законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців і деяких інших осіб прийнято Постанову № 713.

Пунктом 1 Постанови № 713 установлено з 01 липня 2021 року особам, яким призначено пенсію до 01 березня 2018 року відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 01 березня 2018 року, щомісячну доплату в сумі 2 000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону.

Щомісячна доплата, передбачена цим пунктом, встановлюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом, починаючи з 01 липня 2021 року.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011 року.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України № 2262-ХІІ, не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесені зміни у ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з п. 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016 року.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідає ст. 17 Конституції України, положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи ч. 5 ст. 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв?язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України, які зобов?язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у ст. 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII та положення ч. 1 ст. 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ) прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає ст. 17 Конституції України положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення ст. 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII, тобто є одно предметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб?єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення ст. 2 Закону № 3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019 року, ухваленій Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов?язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обмеження максимального розміру пенсії позивачу, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Вище вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постановах: від 20.07.2022 року у справі № 340/2476/21, від 08.09.2022 року у справі № 380/6429/20, від 23.05.2023 року у справі № 380/24477/21, від 14.12.2023 року у справі № 640/15298/20, які враховуються судом в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що на виконання судового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі №440/7106/23 ГУПФ здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.07.2021 року, виходячи з 77% грошового забезпечення, за результатами якого підсумок пенсії з надбавками склав 22487,16 грн, з урахуванням максимального розміру - 20487,16 грн, а з 01.09.2023 до виплати - 24 855,36 грн.

У цей же перерахунок увійшла доплата до пенсії, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713. Проте така доплата фактично не виплачується, як це видно з протоколу перерахунку пенсії позивача з 01.03.2023 у зв`язку з обмеженням пенсії максимальним розміром.

З огляду на означене, враховуючи те, що відповідачем починаючи з 01.07.2021 року пенсія нарахована у відповідному розміру, визначеному рішенням суду, але протиправно виплачується в межах максимального розміру, то за таких обставин колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 року з обмеженням її максимальним розміром та про зобов?язання пенсійний орган виплатити нараховану пенсію позивачу з 01.07.2021 року, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум, підлягають задоволенню.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміні рішення є: неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 р., прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов??язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб?єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб?єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп. згідно з квитанцією від 07.09.2023 року та при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 1610 грн 40 коп. згідно з квитанцією № Е11К-ТХ02-5В36-КСК7 від 10.11.2023 року.

Враховуючи те, що апеляційна скарга судом задоволена, тому відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 2684 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 по справі № 440/13253/23 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження розміру пенсії за вислугу років з 01 липня 2021 року ОСОБА_1 максимальним розміром з урахуванням доплати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 з 01 липня 2021 року нараховану згідно перерахунків пенсію, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням щомісячної доплати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», та з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд 66, м. Полтава, Полтавська область, 36007, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, в загальній сумі 2684,00 грн..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Л.В. Любчич