Справа № 200/199/24
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року справа №200/199/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року (головуючий суддя І інстанції Арестова Л.В.), складеного в повному обсязі 13 лютого 2024 року, у справі № 200/199/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , позивач, звернулась з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.08.2023 №21 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву №3482 від 27.07.2023 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 04.08.1976 по 24.09.1990 на Костянтинівському екстрактно-шкіряному комбінаті, з 01.09.1994 по 15.10.1996 на Малому приватному підприємстві «Пілігрім», з 01.10.2007 по 01.07.2008 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дружківський завод металевих конструкцій» згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , дата заповнення 02.10.1990, з 27.07.2023.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки) позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №21 від 12.12.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (в зміну рішень про відмову в призначенні пенсії від 03.08.2023 та 13.09.2023).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.02.2008 по 29.02.2008, з 01.04.2008 по 31.05.2008 та 01.07.2008.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2023 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 200/199/24, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

27.07.2023 позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернулась із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

03.08.2023 відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, прийнято рішення №21 про відмову у призначенні пенсії за віком, в якому зазначено, що до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 02.10.1990 періоди роботи з 04.08.1976 по 24.09.1990, з 01.09.1994 по 15.10.1996, оскільки дата народження заявниці на титульному аркуші трудової книжки не відповідає паспортним даним.

Позивач, не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, звернулась із цим позовом до суду.

06.09.2023 позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернулась із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

13.09.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення №21 про відмову у призначенні пенсії за віком, в якому зазначено, що до страхового стажу згідно наданих документів не зараховано: трудову книжку НОМЕР_1 від 02.10.1990 - оскільки дата народження заявниці на титульному аркуші виправлено з порушенням інструкції ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

03.10.2023 відповідач листом вих.№0500-0216-8/84392 повідомив позивача що її заява від 06.09.2023 про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, рішенням від 13.09.2023 №21 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (рішення додається).

08.12.2023 Пенсійний фонд України листом вих.№2800-030201-9/69829 надав відповідь що розглянувши скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (вх. № 916/1 від 01.12.2023), встановлено, що при визначенні права на призначення пенсії до страхового стажу ОСОБА_1 не було враховано періоди роботи відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 , оскільки на титульному аркуші є виправлення в даті народження. Титульна сторінка трудової книжки містить всі необхідні відомості та завірено печаткою підприємства, на якому вперше відкривалась трудова книжка. Крім того, відомості про період роботи ОСОБА_1 з жовтня 2007 року, який зазначено в трудовій книжці, міститься в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Враховуючи вищевказане та те, що в трудовій книжці зазначено підстави внесення записів про прийняття та звільнення з роботи, записи завірено підписами відповідальних осіб та печатками підприємств, право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 слід визначити з урахуванням вказаної трудової книжки на підставі заяви від 27.07.2023.

12.12.2023 відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, прийнято рішення №21 про відмову в призначенні пенсії за віком (в зміну рішень про відмову в призначенні пенсії від 03.08.2023 та 13.09.2023), в якому зазначено, зокрема, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж на дату звернення становить 19 років 09 місяців 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу зараховано всі періоди згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Отже, спірним питанням у справі є виключно прийняття відповідачем рішення від 03.08.2023 №21 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком.

Суд зауважує, що позивачем не оскаржуються рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.09.2023 №21 про відмову у призначенні пенсії за віком та рішення відповідача від 12.12.2023 №21 про відмову в призначенні пенсії за віком (в зміну рішень про відмову в призначенні пенсії від 03.08.2023 та 13.09.2023).

Не погоджуючись із діями відповідача позивач звернулась до суду.

Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на зарахування до страхового стажу періодів роботи, що зазначені у трудовій книжці має бути відновленим із зобов`язанням повторно розглянути заяви про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень частини першої статті 1 № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Законом № 1058-IV визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Приписами ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 3 Порядку 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд дійшов висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-ХП).

Таким чином, інші документи мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

Згідно із записами №1-9 дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.10.1990, на ім`я ОСОБА_1 , позивач:

- з 04.08.1976 по 24.09.1990 працювала на різних посадах в Костянтинівському екстрактно-шкіряному комбінаті;

- з 01.09.1994 по 15.10.1996 працювала секретарем в Малому приватному підприємстві «Пілігрім»;

- з 01.10.2007 по 01.07.2008 працювала начальником відділу кадрів у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дружківський завод металевих конструкцій».

Крім того, судом встановлено, що на титульному аркуші дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 в графі «Дата народження» міститься виправлення дати народження позивача з «09.05.1960» на «08.05.1960», про що міститься відповідний запис на зворотній стороні обкладинки зазначеної трудової книжки, завірений печаткою Кіровоградського обласного центру зайнятості.

Відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , форма РС-Право, до страхового стажу позивача зараховано періоди з 04.08.1976 по 24.09.1990, з 01.09.1994 по 15.10.1996, з 18.10.1998 по 17.10.2001 «Догляд за дитин. до 3 років», з 01.10.2007 по 31.01.2008, з 01.03.2008 по 31.03.2008, з 01.06.2008 по 30.06.2008. Всього страховий стаж позивача становить 19 років 09 місяців 06 днів.

Згідно з випискою із системи персоніфікованого обліку (форма ОК-5) по застрахованій особі позивача за період роботи з 01.10.2007 по 01.07.2008 Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружківський завод металевих конструкцій» страхові внески не сплачені за лютий 2008 року, за квітень-травень 2008 року, за 01.07.2008.

В період, в якому позивачу оформлялась трудова книжка, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162 (надалі - Інструкція №162).

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).

Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується «1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.: «05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).

Відповідно до пункту 2.8. Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

При цьому, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки посадовими особами підприємства, на якому позивач працював, не може бути підставою для не зарахування органом Пенсійного фонду України трудового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту позивача.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що трудова книжка містить усі необхідні відомості про роботу позивача у спірні періоди, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати.

За таких обставин, доводи щодо не підтвердження страхового стажу за спірні періоди роботи позивача, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці позивача існує виправлення дати народження, спростовано матеріалами справи.

Враховуючи вищезазначене, відповідачем при прийнятті рішення №21 від 12.12.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (в зміну рішень про відмову в призначенні пенсії від 03.08.2023 та 13.09.2023) до страхового стажу позивача не зараховано виключно періоди роботи з 01.02.2008 по 29.02.2008, з 01.04.2008 по 31.05.2008 та 01.07.2008 у зв`язку з несплатою Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружківський завод металевих конструкцій» страхових внесків, що відповідачем не заперечується.

Так, відповідно до норм частини першої статті 24 Закону №1058-XV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону №1058-XV.

Так, абзацом 1 частини першої статті 20 Закону №1058-XV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до положень частини другої зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з нормами частини десятої вищенаведеної статті Закону, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами статті 106 Закону №1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24.04.2014, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.02.2008 по 29.02.2008, з 01.04.2008 по 31.05.2008 та 01.07.2008, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні або перерахунку пенсії позивачу періодів його роботи.

Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції щодо скасування рішення №21 від 12.12.2023, та зобов`язання з урахуванням зроблених висновків суду, зарахувати до загального страхового стажу позивача спірні періоди роботи та повтроно розглянути заяву позивача.

Інші доводи апеляційної скарги є незмістовним та повністю нівелюються висновками суду першої інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 200/199/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 червня 2024 року.

Судді А.В. Гайдар І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв