Справа № 420/3714/23
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/3714/23

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

23 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних днів, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі місячного грошового забезпечення станом на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних днів, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі місячного грошового забезпечення станом на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік у кількості 35 календарних днів у розмірі місячного грошового забезпечення станом на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік у кількості 35 календарних днів у розмірі місячного грошового забезпечення станом на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення станом на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення станом на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у період з 21.10.2022 року по 30.01.2023 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді топографа геодезичного відділення. 30.01.2023 року позивача було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 у зв`язку зі звільненням з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку). Однак, під час звільнення з військової служби військовою частиною НОМЕР_2 не було вирішено питання про виплату йому: грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 діб; грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік у кількості 35 діб; грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення. Позивач вважаю таку бездіяльність військової частини НОМЕР_2 протиправною, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою.

Військова частина НОМЕР_2 заперечувала проти задоволення позову та подала клопотання про заміну первісного відповідача - військову частину НОМЕР_2 на належного відповідача - військову частину НОМЕР_1 вмотивовано відсутністю власної фінансової служби та рахунків в органах казначейства. Військова частина НОМЕР_2 перебуває на фінансовому та грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , тому остання має обов`язок з виплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 .

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 року залучено до участі у справі № 420/3714/23 у якості другого відповідача військову частину НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_1 своїм правом на подання відзиву не скористалась.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних днів, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік у кількості 35 календарних днів та грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних днів, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік у кількості 35 календарних днів, грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, які він отримував за останньою займаною штатною посадою.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних днів, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік у кількості 35 календарних днів, грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, які він отримував за останньою займаною штатною посадою.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що під час проходження служби в особливий період у позивача відсутнє право на використання додаткової відпустки, як учасника бойових дій.

Крім того, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 менше шести місяців, тому не набув права на щорічну основну відпустку та грошову допомогу на оздоровлення.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечував проти його задоволення та просив залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Військова частина НОМЕР_2 своїм правом на подання відзиву не скористалась, про розгляд справи повідомлено належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу відповідача, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_2 проходив військову службу з 01.12.1992 року по 16.11.1994 року, з 01.12..1994 року по 28.11.1995 року, з 30.01.2015 року по 30.01.2023 року та має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 26.02.2020 року (а.с. 16, 67-68).

ОСОБА_2 призначено наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) на посаду топографа топогеодезичного відділення військової частини НОМЕР_2 , з 21.10.2022 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 .

02.12.2022 року у зв`язку з одруженням ОСОБА_2 змінив прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 02.12.2022 року та витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 02.01.2023 року №1.

Наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 05.01.2023 року № 2-PC штаб-сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , топографа топогеодезичного відділення 126 картографічної частини звільнено у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.01.2023 року № 11 штаб-сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , топографа топогеодезичного відділення військової частини НОМЕР_2 , звільненого наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 05.01.2023 року № 2-PC у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), виключено з 30.01.2023 року зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , усіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу вислуга у Збройних Силах України, станом на 30.01.2023 року складає, календарна: 11 років 00 місяців 12 днів, пільгова: 05 років 09 місяців 26 днів, загальний стаж служби 16 років 10 місяців 08 днів.

Наказом постановлено виплатити позивачу: щомісячну премію у розмірі 198%, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% за період з 01.01.2023 року по 30.01.2023 року; додаткову винагороду на період дії воєнного стану у розмірі 30000 грн. пропорційно дням участі за період з 01.01.2023 року по 30.01.2023 року; одноразову грошову допомогу при звільнення у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 11 років військової служби; грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 87202,20 грн.; грошову компенсацію за 98 діб невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2016-2022 роки, як учаснику бойових дій; грошову компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за 2022 рік у кількості 15 діб.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2023 року, за період проходження служби з жовтня 2022 року по січень 2023 року позивачу нараховано грошове забезпечення у загальній сумі 289626,08 грн.

Згідно довідок військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2023 року про нарахування та виплату одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, компенсації за невикористану основну щорічну відпустку, позивачу нараховано та виплачено: одноразову допомогу при звільненні у сумі 70026 грн.; компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, у сумі 55343,13 грн.; компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку у сумі 8470,89 грн.

Вважаючи порушеним своє право на отримання грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 діб; грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік у кількості 35 діб; грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив наявного упозивача права на отримання грошової компенсації за невикористані дні відпустки та допомоги на оздоровлення. Разом з тим, військова частина НОМЕР_2 зарахована на фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Тобто, військова частина НОМЕР_1 відпрацьовує та проводить фінансові розрахунки на підставі відповідних документів, поданих військовою частиною НОМЕР_2 , тому зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування відповідних сум, а військову частину НОМЕР_1 здійснити їх виплату.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 45 Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються зокрема такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка, додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці, додаткова відпустка за особливий характер праці, інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацами 1-3 пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, приписи чинного законодавства передбачають право військовослужбовця на отримання компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у разі звільнення зі служби за станом здоров`я пропорційно відпрацьованому часу.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів доходить висновку, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР «Про відпустки».

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Пунктом 2 розділу XXIII Порядку №260 регламентовано, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Як вбачається з витягу з наказу по стройовій частині від 30.01.2023 року №11, ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2023 році не отримав.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, а також грошова допомога для оздоровлення.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в рішенні від 16.05.2019 року у зразковій справі № 620/4218/18 (щодо прав учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки), залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року, та висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 12.04.2021 року у справі № 1.380.2019.006595.

Заперечуючи проти права позивача на отримання компенсації за невикористані дні основної відпустки та грошової допомоги на оздоровлення, військова частина НОМЕР_1 посилалась на положення ч.5 ст.10 № 504/96-ВР, відповідно до якої право працівника на відпустку у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. В той же час, ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_5 з 21.10.2022 року по 30.01.2023 року, тобто 3 місяці 09 днів.

Колегія суддів відхиляє відповідний доводи апелянта, оскільки ч.5 ст.10 № 504/96-ВР регламентує можливість використання відпустки, а не право на її отримання. Право особи на відпустку та пропорційне нарахування днів розпочинається з першого робочого дня та, відповідно, при звільненні з роботи (служби) особа має право на компенсацію невикористаних днів відпустки, а також на отримання грошової допомоги для оздоровлення.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко