Справа № 420/7235/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/7235/23

Головуючий І інстанції: Потоцька Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Скрипченка В.О., Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 19.07.2023р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

31.07.2023р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області у проведенні перерахунку та виплати з 22.10.2010р. (з урахуванням вже виплачених сум):

пенсії по ІІ групі інвалідності, відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 8 мінімальних пенсій за віком, визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, передбаченого законодавством;

додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у відповідності до ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством.;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області провести перерахунок та виплату з 22.10.2010р. (з урахуванням вже виплачених сум):

пенсії по ІІ групі інвалідності, відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 8 мінімальних пенсій за віком, визначеної ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, передбаченого законодавством;

додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у відповідності до ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством;

- стягнути з ГУ ПФУ в Одеській області на її користь заборгованість за період з 22.10.2010р. по 01.04.2023р. у сумі - 1344956,20 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що суд апеляційної інстанції у справі №519/1065/13-а зобов`язав УПФУ в м.Южне Одеської області провести їй перерахунок та виплатити з 01.07.2009р. (з урахуванням вже виплачених сум) пенсію по ІІ групі інвалідності відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 8 мінімальних пенсій за віком визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, передбаченого законодавством, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у відповідності до ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством, та чітко визначив, що законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цих видів виплат. З самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат, як зазначає позивач, не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок), а кінцевий термін, або ж строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватися, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення перерахунку та виплати з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. позивачу пенсії по ІІ групі інвалідності, відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 8 мінімальних пенсій за віком, визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, передбаченого законодавством та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно зі ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області провести перерахунок та виплату з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. (з урахуванням вже виплачених сум) позивачу пенсії по ІІ групі інвалідності, відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 8 мінімальних пенсій за віком, визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, передбаченого законодавством та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у відповідності до вимог ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, позивач та ГУ ПФУ в Одеській області подали апеляційні скарги.

У поданій апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області посилається на те, що рішення суду 1-ї інстанції в частині задоволення позовних вимог ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та неповного з`ясування судом обставин справи, просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.07.2023р. в даній частині та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2023р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

01.09.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач у поданій нею апеляційній скарзі також зазначила, що рішення суду першої інстанції було постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду від 19.07.2023р. та прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2023р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), має ІІ групу інвалідності.

23.10.2013р. постановою Одеського апеляційного адміністративного суду (справа №519/1065/13-а) зобов`язано УПФУ в м.Южне Одеської області провести перерахунок і виплатити з 01 липня 2009 року (з урахуванням вже виплачених сум) ОСОБА_1 :

- пенсію по ІІ групі інвалідності згідно з ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 8 мінімальних пенсій за віком визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, передбаченого законодавством;

- додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством.

Далі, ГУ ПФУ в Одеській області, на виконання вказаної постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2013р. у справі №519/1065/13-а ОСОБА_1 проведено перерахунок з 01.07.2009р. відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В подальшому, доплату за період з 01.07.2009р. по 21.10.2010р. у розмірі 74 620,11 грн. було внесено до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та виплачено позивачці - 02.11.2022р. в повному обсязі.

Однак, вважаючи, що пенсійним органом була допущена протиправна бездіяльність, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх часткового задоволення.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить із наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання та трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. № 96-XII.

Згідно зі ст.39 Закону №796-XII громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених ч.1 цієї статті. Також, пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25% від розміру мінімальної заробітної плати.

У відповідності до ст.49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Як передбачено у ст.50 Закону №796-XII, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах:

- інвалідам I групи - 100% мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам II групи - 75% мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50% мінімальної пенсії за віком.

Статтею 54 Закону №796-XII встановлено, що в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІI групи, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. за №76-VIII внесено зміни, зокрема, і до ст.ст.50 та 54 Закону №796-XII.

Вказаний закон набрав чинності з 01.01.2015р.

Згідно зі ст.50 Закону №796-XII (в редакції Закону №76-VIII) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.54 Закону №796-XII (в редакції Закону №76-VIII), пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

14.06.2011р. Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» №3491-VI, яким розділ VІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено п.4 такого змісту: «Установити, що у 2011р. норми і положення ст.ст.39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-XII, ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст.14, 22, 37 та ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік».

При цьому, положення п.4 розділу VІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011р. №20-рп/2011.

Отже, Законом №3491-VI Кабінету Міністрів України надано повноваження встановлювати інший, ніж передбачений ст.ст.50, 54 Закону №796-ХІІ, розмір пенсії по інвалідності та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На виконання п.7 Закону №3491-VI 06.07.2011р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» №745, яка набрала чинності з 23.07.2011р., п.п.1 і 3 якої було визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави дійти висновку, що оскільки 23.07.2011р. набрала чинності Постанова №745, якою встановлено розмір основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, положення ст.ст.50, 54 Закону №796-XII підлягають застосуванню виключно до 23.07.201р., а після вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону №2857-VI та Постанови №745.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22.12.2011р. №4282-VI (набрав чинності 01.01.2012р.) було установлено, що у 2012р. норми і положення ст.ст.20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011р. №1210 затверджено «Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016р. у справі №21-3696а15 міститься правовий висновок, що з 01.01.2012р. нарахування і виплата пенсії позивачу має здійснюватися у розмірі, встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22.12.2011р. №4282-VI та Порядком №1210, оскільки Закон №4282-VI був прийнятий пізніше Закону №796-XII, а на виконання Закону №4282-VI Кабінет Міністрів України затвердив Порядок, то саме положення Закону №4282-VI та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин.

Такий же правовий підхід закріплений у 2013р. з прийняттям Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 0612.2012р. №5515-VI, п.4 «Перехідних положень» якого встановлено, що у 2013р. норми і положення ст.ст.20 - 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50 - 52 та 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013р.

Вказана норма Закону №5515-VI також неконституційною не визнавалась та її дія у 2013р. не зупинялась.

З 01.01.2014 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014р. №719-VII, «Прикінцевими положеннями» якого жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями Закону №796-ХІІ, передбачено не було.

Лише Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014р. №1622-VII, який набрав чинності 03.08.2014р., розділ «Прикінцеві положення» Закону №719-VII доповнено п.67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення ст.ст.20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2014р.

Отже, з 03.08.2014р. Законом №719-VII Кабінету Міністрів України надано повноваження встановлювати інші, ніж визначені ст.ст.50-54 Закону №796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, у період з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. виплата позивачу пенсії по інвалідності дійсно мала здійснюватися відповідно до ст.54 Закону №796-XII у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача, мала здійснюватися відповідно до ст.50 Закону №796-XII у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція відносно застосування зазначених вище норм матеріального права неодноразово висловлена у постановах Верховного Суду, з-поміж іншого, від 21.02.2018р. у справі №619/2262/17 та 11.09.2018р. у справі №522/6810/17.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками по суті суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог у цій частині.

Однак, при цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що за змістом ч.ч.1,2 ст.99 КАС України (в редакції, чинній станом на період з 01.01.2014р. по 02.08.2014р.) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як загально відомо, відповідно до норм ч.ч.1 та 2 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

А як передбачено приписами ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки ж пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст.123 КАС України, відповідно до ч.3 якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Також, колегія суддів наголошує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, та стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Тому, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження відповідних строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011р. №17-рп/2011 вказано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання відносно дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020р. у справі №510/1286/16-а чітко вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Однак, з даним адміністративним позовом про здійснення перерахунку та виплати доплати до пенсії та додаткової пенсії за вказаний вище період ОСОБА_1 звернулася лише тільки у квітні 2023р., тобто зі значним пропуском строку, встановленого ст.122 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або ж якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не зазначено та в ході судового розгляду справи таких не встановлено, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст.123 КАС України та залишити позовні вимоги щодо перерахунку пенсії за період з 01.01.2014р. по 02.08.2014р., які суд 1-ї інстанції задовольнив, припустившись процесуальної помилки, без розгляду.

Не зазначено позивачем про наявність поважних причин пропуску строку і в суді апеляційної інстанції.

Такий висновок відповідає правовій позиції Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка викладена в постанові від 31.03.2021р. у справі № 240/12017/19.

При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст.242 КАС України).

Аналогічні положення містяться і в ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У контексті спірного питання, варто звернути увагу, що стала практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним та може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Девеер проти Бельгії» та справа «Стаббігс та інші проти Великобританії»).

Право на доступ є одним з аспектів права на суд, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні з положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами та переслідуваною метою (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1998р. в справі «Перес де Рада Каванілес проти Іспанії»).

Частиною 2 ст.6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права із урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на вищевикладене, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції при розгляді даної справи по суті, невірно оцінив докази та допустив порушення норм процесуального права.

За приписами п.3 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Отже, з огляду на правову позицію Верховного Суду та враховуючи, що судом 1-ї інстанції було порушено норми процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.319 КАС України, вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Одеській області, частково скасувати рішення суду першої інстанції та залишити задоволені позовні вимоги без розгляду.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити про те, що в силу ч.4 ст.240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст.122,123,308,311,315,317,319,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року в частині задоволення позовних вимог щодо перерахунку і виплати пенсії по ІІ групі інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. - скасувати та залишити в цій частині позовну заяву ОСОБА_1 - без розгляду.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 25.06.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: В.О. Скрипченко

І.О. Турецька