Справа № 400/797/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 р. Категорія: 102090000м. ОдесаСправа № 400/797/24
Перша інстанція: суддя Птичкіна В.В.,

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Семенюка Г.В.,

суддів - Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про визнання дій та бездіяльності протиправними; зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, в якому просив: - визнати протиправними дії та бездіяльність Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, що мало прояв в відмові в реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та зобов`язати Департамент прийняти рішення про реєстрацію місця проживання/зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 згідно із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини від 04.09.2023, підписаною ОСОБА_3 на підставі довіреності від 20.06.2003, мотивуючи його тим, що відповідач безпідставно, за твердженнями позивача відмовив у задоволенні заяви, що стало причиною для звернення до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2023 ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Департаменту із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 .

Згідно з "Описом документів, що надано до ЦНАП суб`єктом господарювання, громадянином для виконання адміністративної послуги" (доданий до відзиву), до заяви ОСОБА_3 додав: квитанцію про сплату адміністративного збору - на 1 арк., документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами) в оригіналі - 1 копія, свідоцтво про народження - сканкопія, довіреність від 12.06.2023 в оригіналі - 1 копія, згода на подання заяви про реєстрацію місця проживання та реєстрацію місця проживання від 03.07.2023 в оригіналі - 1 копія.

Державний реєстратор відділу реєстрації громадян управління державної реєстрації Департаменту 05.09.2023 відмовив у реєстрації місця проживання (текст відмови викладено у заяві) з посиланням на підпункт 3 пункту 87 Порядку, оскільки не був поданий оригінал свідоцтва про народження, а довіреність ОСОБА_1 та згода батька дитини ОСОБА_5 не були посвідчені в установленому законом порядку.

Не погоджуючись із вищевказаним, позивачка звернулась до суду.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що факт неподання ОСОБА_3 оригіналу свідоцтва про народження дитини позивачем не спростований, а тому відповідач правомірно відмовив у реєстрації місця проживання.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

Відповідно до пункту 6 Порядку (норма, на яку послався відповідач), видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для реєстрації місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Такі документи подаються з перекладом на українську мову, засвідченим нотаріально.

На підтвердження представництва ОСОБА_3 подав до Департаменту складену українською мовою довіреність ОСОБА_1 . Підпис ОСОБА_1 засвідчив нотаріус д-р Себастьян Льоффлер, м. Нюрнберг (ФРН). На довіреності був проставлений апостиль (на підтвердження справжності підпису нотаріуса та автентичності відбитку його печатки). До довіреності були додані переклади нотаріального засвідчення та апостиля, справжність підпису перекладача засвідчив нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу.

Також ОСОБА_3 подав до Департаменту складену українською мовою згоду ОСОБА_5 (батька дитини) на подання заяви про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 . Підпис ОСОБА_5 засвідчив нотаріус д-р Себастьян Льоффлер, м. Нюрнберг (ФРН). На згоді був проставлений апостиль (на підтвердження справдності підпису нотаруса та автентичності відбитку його печатки). До згоди були додані переклади нотаріального засвідчення та апостиля, справжність підпису перекладача засвідчив нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу.

На думку Департамента, оскільки нотаруіс д-р Себастьян Льоффлер не володіє українською мовою, відповідно, не ознайомлений зі змістом документів, таке засвідчення не є належним, а юридична сила довіреності та згоди батька є сумнівною.

Відповідно до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (далі - Конвенція), нотаріальні засвідчення підписів належать до офіційних документів (стаття 1).

Згідно зі статтями 2 та 3 Конвенції, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на їх території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій цей документ був складений.

Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення (стаття 5 Конвенції).

Тобто, нотаріальне засвідчення довіреності та згоди, наявність апостиля, перекладу (з нотаріальним засвідченням підпису перекладача) нотаріального засвідчення та апостиля доводять юридичну силу цих документів, тому у відповідача не було підстав для їх відхилення (невизнання).

Щодо не надання оригіналу свідоцтва про народження дитини, слід зазначити таке.

Відповідно до пунктів 27, 40 Порядку реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) за адресою житла незалежно від форми власності.

Посадова особа органу реєстрації або адміністратор центру надання адміністративних послуг перевіряє належність паспортного документа особи особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання (перебування), про що робиться відповідний запис у заяві.

В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що ні вищевказаним Порядком, ні Законом України від 06.09.2012 № 5203-VI «Про адміністративні послуги» не встановлено вимоги подання оригіналу свідоцтва про народження дитини.

Водночас, реєстрація місця проживання особи здійснюється відповідно до Закону України від 05.11.2021 № 1871-ІХ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1871-ІХ) та Порядку, положеннями яких не визначено подання копій документів для здійснення реєстрації місця проживання особи.

Відповідно до статті 9 Закону № 1871-ІХ, пункту 35 Порядку для реєстрації місця проживання (перебування) особа або її законний представник (представник) подає:

паспортний документ особи або довідка про звернення за захистом в Україні, або документ, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними;

свідоцтво про народження (для дітей віком до 14 років), крім іноземців та осіб без громадянства, або документ про реєстрацію народження, виданий компетентним органом іноземної держави і легалізований у встановленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

документи, що посвідчують особу законного представника (представника);

документи, що підтверджують повноваження особи як законного представника (представника), крім випадків, якщо законними представниками дитини є її батьки чи один із батьків;

документ, що підтверджує сплату адміністративного збору.

Виходячи з цього, враховуючи, що адміністратор департаменту перевіряє належність паспортного документа особи особі, що його подала, його дійсність, (тобто оригінал паспортного документа) наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання (перебування), вбачається, що суб`єкт звернення подає адміністратору оригінали документів, які після перевірки їх належності та дійсності повертаються заявнику.

Пунктом 6 Порядку встановлено, що видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для реєстрації місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Такі документи подаються з перекладом на українську мову, засвідченим нотаріально.

Водночас, відповідно до опису документів, що надано до центру надання адміністративних послуг суб`єктом господарювання, громадянином для виконання адміністративної послуги (копія опису наявна в матеріалах справи), заявником ОСОБА_3 до департаменту подано: - заяву встановленого зразка; - оригінал квитанції про сплату адміністративного збору; - оригінал документу, що підтверджує повноваження особи як законного представника (представника); - сканкопію свідоцтва про народження; оригінал довіреності від 12.06.2023; - оригінал згоди на подання заяви про реєстрацію місця проживання та реєстрацію місця проживання від 03.07.2023.

Отже, заявником подано сканкопію засвідченого в установленому законодавством порядку, свідоцтва про народження з перекладом на українську мову, засвідченим нотаріально, та не пред`явлено реєстратору для перевірки оригінал свідоцтва про народження з перекладом. Відсутність оригіналу свідоцтва про народження унеможливлює встановлення справжності, достовірності і відповідності сканкопії документа до оригіналу.

Тобто, для отримання адміністративної послуги оригінал свідоцтва про народження не подається разом із заявою, як зазначає позивач в позовній заяві, а тільки пред`являється державному реєстратору для перевірки та після цього повертається заявнику.

Крім того, апелянт вважає, що обставини справи та рішення суду першої інстанції порушують принципи Закону України «Про адміністративні послуги», зокрема, принципи раціональної мінімізації кількості документів та процедурних дій, що вимагаються для отримання адміністративних послуг; доступності та зручності для суб`єктів звернень.

Водночас, відповідно до науково-практичного коментаря до Закону України «Про адміністративні послуги» принцип раціональної мінімізації кількості документів та процедурних дій, що вимагаються для отримання адміністративних послуг, має на меті спрощення процедури отримання адміністративних послуг. Це стосується насамперед чітко визначеного переліку документів, необхідних для отримання адміністративної послуги, які визначаються виключно законами та мають бути викладені вичерпно.

Тобто, цей принцип полягає в тому, що суб`єкт надання адміністративної послуги не може вимагати в заявника інших документів, ніж ті, що чітко визначені законом для отримання конкретної адміністративної послуги. Так, свідоцтво про народження є обов`язковим документом для реєстрації місця проживання особи.

Принцип доступності та зручності для суб`єктів звернень охоплює сукупність чинників і критеріїв (територіальне розташування суб`єкта надання послуг, наявність транспортної мережі, режим роботи, розвиток інформаційно-комунікаційної мережі), які забезпечують можливість доступу (безпосереднього чи дистанційного) до адміністративних послуг якомога більшому числу потенційних суб`єктів звернень у максимально комфортний та прийнятний для них спосіб.

Отже, надання адміністративної послуги та прийняття державним реєстратором рішення про відмову в реєстрації місця проживання дитини позивача здійснено з дотриманням принципів передбачених Законом України «Про адміністративні послуги».

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що відповідач правомірно відмовив у реєстрації місця проживання, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року по справі № 400/797/24, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький