Справа № 480/907/24
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2024 року Справа № 480/907/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/907/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, і просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, на підставі абз. 6 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, за сімейними обставинами, у зв`язку наявністю батька з інвалідністю другої групи;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, на підставі абз. 6 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, за сімейними обставинами, у зв`язку наявністю батька з інвалідністю другої групи.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу протиправно було відмовлено у звільненні на підставі абз.4 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, яким визначено, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких підстав: наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Зокрема, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) від 25.10.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (батько позивача) встановлено другу групу інвалідності безстроково. Відтак, вважає, що у позивача наявні, передбачені Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, підстави для звільнення з військової служби.
Ухвалою суду вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, та зазначив, що молодший сержант ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді сержанта резерву запасної роти.
08 липня 2022 року згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №568 від 08.07.2022 року молодший сержант ОСОБА_1 зобов`язаний був з`явитися до визначеного місця служби.
Однак, через небажання ОСОБА_1 виконати свій конституційний обов`язок у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, останній відмовився від виконання вищевказаного наказу та самовільно залишив розташування свого підрозділу, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 .
Станом на день написання відзиву на позовну заяву, місцезнаходження молодшого сержанта ОСОБА_1 командуванню військової частини НОМЕР_1 не відоме.
Зазначив, що 26.10.2023 рекомендованим листом з описом вкладення на адресу військової частини НОМЕР_1 направлено рапорт про звільнення з військової служби, з підстав передбачених ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: наявність батька з другою групою інвалідності.
На вищевказаний рапорт військова частина НОМЕР_1 надала відповідь, що у ОСОБА_1 наявні підстави для звільнення з військової служби, та для реалізації свого права на звільнення позивачу було запропоновано повернутися до військової частини НОМЕР_1 , надати пояснення за фактом самовільного залишення місця служби та виконати вимоги керівних документів та скористатися своїм правом на звільнення, оскільки чинними нормативно-правовими актами не передбачено процедури звільнення та виключення зі списків особового складу військовослужбовців, які відсутні у військовій частині без законних на те підстав.
Також зазначив, що ОСОБА_1 та його представнику відомий той факт, що у позивача наявні підстави для звільнення з військової служби, однак з невідомих відповідачу причин позивач не бажає повертатися до військової частини НОМЕР_1 та реалізувати своє право на звільнення.
Представник позивача, подала відповідь на відзив, в якій просила вимоги задовольнити у повному обсязі. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_1 в кінці червня 2022 року другому батальйону в/ч НОМЕР_1 було зачитане бойове розпорядження, в якому прізвищ військовослужбовців, які були визнані обмежено придатними до військової служби не було, таких військовослужбовців, серед яких і ОСОБА_1 , було направлено до запасної роти в/ ч НОМЕР_1 .
08.07.2022 ОСОБА_1 разом з іншими військовослужбовцями прибув до АДРЕСА_3 , де на той час дислокувалась запасна рота в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується рапортом командира 11 запасної роти в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 .
Далі виникла ситуація, щодо начебто невиконання, бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 № 568 від 08.07.2022 про вихід в бойову зону.
Однак, ОСОБА_1 зазначає про те, що вказане бойове розпорядження до відома військовослужбовців належним чином доведено не було. З самим розпорядженням військовослужбовців не ознайомлювали. Командиром 11 запасної роти ОСОБА_5 було повідомлено про наявність розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 про необхідність вибуття в зону бойових дій. Жодних конкретних прізвищ військовослужбовців не зазначалось, тільки було оголошено про наявність такого розпорядження та запитано, хто бажає поїхати. До того ж, ввечері на шикуванні командир запасної роти сказав, що бойове розпорядження не стосується тих, хто тільки-но приїхав, в тому числі ОСОБА_1 .
Зазначила, що ОСОБА_1 прибув в запасну роту в/ч НОМЕР_1 не з ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з 2-го батальйону в/ч НОМЕР_1 , а значить на це були законні причини і об`єктивні обставини, однак командування в/ч НОМЕР_1 цього до уваги не бралось.
За вказаним фактом, в/ч НОМЕР_1 09.07.2022 винесено наказ №180, яким військовослужбовців, в тому числі і ОСОБА_1 визнано такими, що самовільно залишили частину (хоча військовослужбовців продовжували перебувати в запасній роті в/ч НОМЕР_1 , яка дислокувалась на той час в АДРЕСА_3 ) (копія наявна в матеріалах справи).
Представник позивача зазначила, що наказ №180 від 09.07.2022 та наказ №851 від 22.09.2022 скасовані рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 у справі №480/6728/22. На даний час справа перебуває на розгляді в Другому апеляційному адміністративному суду за апеляційною скаргою в/ч НОМЕР_1 .
Представником третьої особои було подано пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову.
Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №180 від 09.07.2022 в частині щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
Визнано протиправним та скасовано пункти 1, 2, 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №851 від 22.09.2022 в частині щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 грошове забезпечення, нарахування та виплата якого була зупинена наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №180 від 09.07.2022.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 премію за липень 2022 та додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за липень 2022.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Дане рішення оскаржувалось в/ч НОМЕР_1 в апеляційному та касаційному порядку, однак скасоване не було, та підтверджено протиправність дій командування в/ч НОМЕР_1 по відношенню до військовослужбовців, в тому числі і ОСОБА_1 , а тому представник позивача просить врахувати дану інформацію під час розгляду справи.
Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах позовних вимог суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 з 08.05.2022 проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді сержанта резерву запасної роти.
26.10.2023 позивачем рекомендованим листом з описом вкладення було направлено командиру в/ч НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби, з підстав передбачених ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме наявність батька з другою групою інвалідності (а.с. 14, 15).
До рапорту від 26.10.2023 позивачем долучено нотаріально завірені копії паспортів ОСОБА_1 та свого батька ОСОБА_2 , свідоцтва про народження ОСОБА_1 (на підтвердження родинних відносин), довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 25.10.2023 про встановлення ОСОБА_2 другої групи інвалідності та пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , де також підтверджено встановлення останньому другої групи інвалідності (довічно).
Листом №2/7-1332 від 27.11.2023 за підписом командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_11 позивачу повідомлено наступне:
"За результатами розгляду Вашого рапорту на звільнення з військової служби, в межах компетенції повідомляємо наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У Вас наявні підстави для звільнення з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із наявністю батька із числа осіб з інвалідністю II групи.
Однак, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.11.2022 року № 325 молодший сержант ОСОБА_12 вважається таким, що самовільно залишив частину 21 листопада 2022 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2023 року № 204 молодшому сержанту ОСОБА_13 призупинено строк військової служби, вислуги рокув для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено зі списків особового складу частини та зі всіх видів забезпечення з 07 квітня 2023 року.
З врахуванням зазначеного, пропонуємо Вам повернутися до військової частини, тим самим припинити свою безпідставну відсутність або ж надати документи, які підтверджують факт перебування не на службі з поважних причин, отримати обхідний лист, оскільки чинними нормативно-правовими актами не передбачено процедури заочного звільнення військовослужбовців, зокрема тих, які самовільно залишили частину.
Нагадуємо, що відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Одночасно роз`яснюємо право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, гарантоване кожному статтею 55 Конституції України."(а.с.22).
Поряд з цим жодного рішення, у тому числі у вигляді резолюції, за результатом розгляду вказаного рапортіву позивача, відповідачем суду не було надано.
Вважаючи такі дії відповідача щодо відмови у звільненні позивача з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, за результатом поданого позивачем у жовтні 2023 року рапорту, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним відносинам, суд вказує наступне.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232- XII), а також нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено види військової служби, серед яких військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 " Про продовження строку дії воєнного стану в України", затвердженого Законом України від № 3684-IX від 08.05.2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб. Тобто, введений воєнний стан триває станом і на сьогодні.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Так, відповідно до абз.4 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, так зокрема, подання у жовтні 2023 року спірного рапорту про звільнення) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Позивач, виявивши своє небажання продовжувати проходити військову службу (як умова за п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII), звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення від 26.10.2023 на підставі зазначеної норми Закону №2232-XII - п.п. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII (а.с.14), отримання якого відповідачем не заперечується.
Відповідач стверджує, що рапорт було розглянуто та надано відповідь. Проте оцінюючи вказані доводи судом враховано наступне.
Відповідно до ч.7 статті 26 Закону №2232-ХІІ, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Так, згідно із абз.2 п.12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 4 пункту 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Згідно з абз.13 п.14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009 (далі Інструкція №170) документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Пункт 12.11 розділу XII Інструкції № 170 визначає, що перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Відповідно до пункту 234 Положення №1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Згідно підпункту 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема, у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що звернення військовослужбовця з певним проханням оформлюється рапортом, який має бути адресований вищій посадовій особі та підлягає реєстрації в день надходження шляхом проставлення відмітки про його надходження в правому куті нижнього поля аркуша, що підтверджує факт одержання такого рапорту адресатом та в подальшому забезпечує здійснення контролю за його належним виконанням.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.
У свою чергу розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає, зокрема, підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Також уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. При цьому документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Як вже було встановлено з матеріалів справи, відповідачем надано відповідь (від 27.11.2023 за № 2/7-1332) на рапорт позивача від 26.10.2023 (а.с.22). Однак, така відповідь за підписом командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 не є рішенням, за результатом розгляду рапорту позивача про звільнення від 26.10.2023, у розумінні Положення № 1153/2008, Закону №2232-ХІІ, Інструкції №170, а тим більше про прийняття рішення (у тому числі про відмову) уповноваженою особою, зокрема командиром Військової частини НОМЕР_1 , чи іншою особою, яка має повноваження на прийняття відповідних рішень з кадрових питань.
Лист від 27.11.2023 за № 2/7-1332 на рапорт позивача від 26.10.2023 не є доказом розгляду рапорту позивача, відмова у звільненні з військової служби саме за яким і є предметом розгляду у цій справі.
Враховуючи, що рішення, прийнятого за результатом розгляду рапорту позивача від 26.10.2023, відповідачем не надано, суд визнає, що таких рішень прийнято не було.
Таким чином, відповідач не надав доказів належного результату розгляду рапорту позивача від 26.10.2023, у тому числі такого, як прийняття наказу або відмови у прийнятті наказу командиром частини, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження. Така бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 не відповідає критеріям правомірності визначених в ч.2 ст.2 КАС України та є протиправною.
Обґрунтовуючи свою позицію відповідач у відзиві стверджує, що у позивача наявні підстави для звільнення з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із наявністю батька із числа осіб з інвалідністю II групи, однак, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.11.2022 року № 325 молодший сержант ОСОБА_12 вважається таким, що самовільно залишив частину 21 листопада 2022 року та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2023 року № 204 молодшому сержанту ОСОБА_13 призупинено строк військової служби, вислуги рокув для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено зі списків особового складу частини та зі всіх видів забезпечення з 07 квітня 2023 року.
Вказані доводи суд не може брати до уваги та надавати їм оцінку, за обставин не прийняття відповідачем, за результатом поданого позивачем у жовтні 2023 року рапорту про звільнення, жодного рішення, саме в якому б відповідачем зазначались ці доводи з обґрунтуванням.
Також суд не бере до уваги під час розгляду цієї справи, доводи представника позивача про оскарження в судовому порядку наказу №180 від 09.07.2022 і дій відповідача щодо визнання позивача таким, що самовільно залишив військову частину, та результати такого оскарження, оскільки відповідачем не було прийнято жодного рішення за поданим в жовтні 2022 року рапортом позивача, у тому числі у зв`язку з вчиненням таких дій та прийняттям наказу №180 від 09.07.2022.
Враховуючи встановлені судом обставини справи та досліджені докази, приймаючи до уваги, що відповідачем не прийнято жодного рішення за результатом поданого позивачем рапорту про звільнення, суд вважає за необхідне обрати належний захист порушеного права позивача та, із врахуванням ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, та визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо не розгляду та не прийняття рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 26.10.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 26.10.2023 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абз.4 п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду такого рапорту, з урахуванням висновків викладених у цьому рішенні суду.
У той же час, позовні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби є передчасними та фактично такими, що звернуті на майбутнє, адже їх вирішення безпосередньо залежить від результатів розгляду поданих позивачем рапортів уповноваженою особою, підготовки передбачених законодавством документів, направлення таких до уповноваженої особи щодо прийняття рішення про звільнення.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Рішення за результатом розгляду рапорту позивача від 26.10.2023 щодо звільнення повноважною особою військової частини НОМЕР_1 прийнято взагалі не було. Таким чином матеріалами справи не підтверджується факт відмови військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби за рапортом від 26.10.2023, не звільнення з військової служби, за якими стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Враховуючи зазначене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання військової частина НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача на підставі абз.4 п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, такі вимоги є передчасними.

Водночас, належним способом захисту прав позивача у спірному випадку є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.10.2023 про звільнення з військової служби на підставі абз.4 п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду такого рапорту, з урахуванням висновків викладених у цьому рішенні суду.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду та не прийняття рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 26.10.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) від 26.10.2023 про звільнення з військової служби на підставі абз.4 п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду такого рапорту, з урахуванням висновків викладених у цьому рішенні суду.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька