Справа № 380/25106/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/25106/23 пров. № А/857/11858/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Слободян І.М.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Василів Т.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Грабовецько-Дулібівської сільської ради Стрийського району Львівської обл. про спонукання вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Мричко Н.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 30 хв. 29.04.2024р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 06.05.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

26.10.2023р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із врахуванням остаточно сформульованих позовних вимог, просив зобов`язати відповідача Грабовецько-Дулібівську сільську раду Стрийського району Львівської обл. повторно винести на голосування чергової сесії питання затвердження детального плану території для відведення земельної ділянки для будівництва гаражів по АДРЕСА_1 на території Грабовецько-Дулібівської сільської територіальної громади Стрийського району Львівської обл. (а.с.1-2, 12-13, 25).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.08.2023р. депутати Грабовецько-Дулібівської сільської ради на черговій сесії утримались від голосування щодо затвердження детального плану території. Згідно з протоколом постійної депутатської комісії з питань земельних відносин, будівництва архітектури та просторого планування, природних ресурсів та екології від 28.08.2023р. питання щодо затвердження детального плану території не обговорювалось, рішення щодо затвердження детального плану території не готувалось. Зазначає, що така форма волевиявлення суперечить п.7 ст.118 Земельного кодексу /ЗК/ України, оскільки відмова у затвердженні проекту повинна бути мотивована.

Згідно ухвали суду від 20.11.2023р. вирішено розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.28 і на звороті).

Відповідно до ухвали суду від 21.02.2024р. здійснено перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с.35-36).

08.04.2024р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач подав до суду клопотання про збільшення позовних вимог, в якому просив суд зобов`язати відповідача здійснити компенсацію витрат, понесених в результаті перенесення 50 м водопроводу в с.Дуліби по вул.Робітничій у відповідності до доданої довідки та того факту, що водопровід є на балансі відповідача (а.с.70).

Відповідно до ухвали суду від 29.04.2024р. відмовлено у прийнятті до провадження клопотання позивача про збільшення позовних вимог (а.с.94-95).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2024р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.48-53).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.57-58).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповністю дослідив представлені докази; також позивач звертався 19.06.2023р. із заявою про видачу рішення про затвердження проекту, на яку відповіді не отримав.

На ухвалу про витребування додаткових доказів суд не отримав від відповідача таких і зробив висновок про їх відсутність, не переконавшись в цьому.

Вважає, що суд не впорався із завданнями адміністративного судочинства, визначеними в ст.2 КАС України.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду від 04.06.2024р. повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2024р. про відмову в прийнятті до провадження клопотання про збільшення позовних вимог (а.с.112-113).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до Грабовецько-Дулібівської сільської ради із інформаційним запитом, відповідно до якого просив надати: протокол сесії із поіменним голосуванням, на котрій розглядалось питання щодо затвердження детального плану забудови гаражами по АДРЕСА_1 , рішення стосовно прийняття чи відхилення проекту, протоколи земельної комісії, на якій обговорювався вказаний проект (а.с.79).

У відповідь на запит 16.10.2023р. Грабовецько-Дулібівська сільська рада скерувала позивачу лист № 623-вх «Щодо інформаційного запиту» до якого долучила: скан-копію поіменного голосування сесії від 29.08.2023р. «Про затвердження детального плану території для відведення земельної ділянки для будівництва гаражів по АДРЕСА_1 на території Грабовецько-Дулібівської сільської територіальної громади Стрийського району Львівської області», скан-копію витягу з протоколу від 29.08.2023р., скан-копію протоколу до 38 сесії № 21 від 28.08.2023р. «Засідання постійної депутатської комісії з питань земельних відносин, будівництва, архітектури та просторового планування, природних ресурсів та екології Грабовецько-Дулібівської сільської ради» (а.с.3, 4-6).

Окрім цього, в матеріалах справи наявна заява позивача від 08.11.2021р., адресована сільському голові с.Дуліби, в якій міститься клопотання про розгляд заяви ОСОБА_1 на земельній комісії та сесії про надання дозволу на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі права власності на земельну ділянку розміром до 0,25 сот для будівництва індивідуального гаражу по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:018:0203) (а.с.68).

Згідно рішення Дулібської сільської ради Стрийськоого району Львівської обл. № 214 від 26.02.2016р. надано дозвіл на виготовлення детального плану території для відведення земельної ділянки для будівництва гаражів на прибудинковій території за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах населеного пункту с.Дуліби по вул.Робітничій на території Дулібської сільської ради жителям АДРЕСА_1 (зворот а.с.68).

Відповідно до листа Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської обл. № 109/02-24 від 13.05.2013р. позивач за власні кошти переніс трубу водопроводу з земельної ділянки, призначеної для будівництва гаражу в АДРЕСА_1 (а.с.69).

Окрім цього, на виконання ухвали суду першої інстанції від 01.04.2024р. про витребування доказів відповідачем скеровано лист № 412/05-03/2024 від 05.04.2024р., до якого долучено інформаційний запит ОСОБА_1 , витяг з протоколу сесії Грабовецько-Дулібської сільської ради від 29.08.2023р. та поіменне голосування від 29.08.2023р. про затвердження спірного детального плану (а.с.80-91).

Приймаючи рішення та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що в межах цієї справи, позивач звернувся до відповідача із інформаційним запитом, відповідно до якого просив надати: протокол сесії із поіменним голосуванням на котрій розглядалось питання щодо затвердження детального плану забудови гаражами по АДРЕСА_1 , рішення стосовно прийняття чи відхилення проекту, протоколи земельної комісії на котрій обговорювався даний проект.

Листом № 623-вх від 16.10.2023р. Грабовецько-Дулібівська сільська рада скерувала позивачу скан-копії запитуваних документів.

Таким чином, відповідач у справі надав усі документи, які просив позивач, як запитувач інформації.

Позивач, отримавши від відповідача запитувані документи, звернувся до суду з позовом, в якому просить суд зобов`язати Грабовецько-Дулібівську сільську раду повторно винести на голосування чергової сесії питання затвердження детального плану території для відведення земельної ділянки для будівництва гаражів на АДРЕСА_1 на території Грабовецько-Дулібівської сільської ради територіальної громади Стрийського району Львівської обл.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до відповідача із заявою про затвердження детального плану території, відтак Грабовецько-Дулібівською сільською радою не відмовлено позивачу в затвердженні детального плану території, тобто не допущено бездіяльності та не вчинено жодних дій щодо затвердження детального плану території.

Таким чином, судом не встановлено фактів або обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації в частині розгляду та затвердження детального плану території для відведення земельної ділянки для будівництва гаражів на АДРЕСА_1 на території Грабовецько-Дулібівської сільської ради територіальної громади Стрийського району Львівської обл. за заявою позивача.

З врахуванням викладеного, відсутня об`єктивна наявність порушених прав позивача, свобод чи законного інтересу позивача на момент звернення до суду, тобто, відсутні негативні для позивача наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації його реальних прав, свобод або інтересів.

Також позивач не вказує, в чому саме полягає протиправність дій/рішення Грабовецько-Дулібівської сільської ради, викладене в протоколі Грабовецько-Дулібівської сільської ради від 29.08.2023р. в частині розгляду питання про затвердження детального плану території для відведення земельної ділянки для будівництва гаражів на АДРЕСА_1 на території Грабовецько-Дулібівської сільської ради територіальної громади Стрийського району Львівської обл.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з п.п.4, 5 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Тлумачення пунктів 4, 5 ч.5 ст.160 КАС України дає підстави зробити висновок, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу.

З аналізу наведених норм процесуального права слідує, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Подібна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 761/41071/19.

Як можливо зрозуміти із змісту заявлених позовних вимог, доводів позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, предметом розглядуваного спору є незатвердження відповідачем Грабовецько-Дулібською сільською радою детального плану території для відведення земельної ділянки для будівництва гаражів по АДРЕСА_1 на території Грабовецько-Дулібівської сільської територіальної громади Стрийського району Львівської обл.

Також суд першої інстанції сформував висновки про надання відповідачем відповіді на інформаційний запит позивача.

Спірні відносини регулюються приписами нормами Закону України № 3038-VI від 17.02.2011р. «Про регулювання містобудівної діяльності» (надалі - Закон № 3038-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону 3038-VI детальний план території - це містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; містобудівна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Згідно з ч.8 ст.19 Закону 3038-VI детальний план території розглядається і затверджується сільською, селищною, міською радою протягом 30 днів з дня його подання.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України № 280/97-ВР від 21.05.1997р. «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі - Закон № 280/97-ВР, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 2 ст.2 Закону № 280/97-ВР визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з п.34 ч.1 ст.26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Положення Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, що були прийняті 11.03.1980р. Комітетом Міністрів, передбачають, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд визначати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів рішень.

Із змісту протоколу до 38 сесії від 28.08.2023р. постійної депутатської комісії з питань земельних відносин, будівництва архітектури та просторого планування, природних ресурсів та екології Грабовецько-Дулібівської сільської ради (пункт 31) слідує, що зазначена комісія обговорювала питання затвердження детального плану території для відведення земельної ділянки для будівництва гаражів на вул.Робітничій в с.Дуліби на території Грабовецько-Дулібівської сільської ради територіальної громади Стрийського району Львівської обл. Вирішено винести питання на розгляд сесії сільської ради.

Водночас, згідно витягу з протоколу Грабовецько-Дулібської сільської ради від 29.08.2023р. питання затвердження детального плану території для відведення земельної ділянки для будівництва гаражів на вул.Робітничій в с.Дуліби було винесено на розгляд сесії, виступив в.о. начальника відділу архітектури та містобудування ОСОБА_2 , який доповів про проект рішення; заступник голови комісії з питань земельних відносин, будівництва, архітектури та просторового планування, природних ресурсів та екології І.Квас, який вказав на розбіжності на комісії.

Вказане питання винесено на голосування; за вказане рішення проголосувало 0 депутатів, проти 0, утрималися 13, через що рішення не було прийнято (а.с.4-5).

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Із змісту фактичних обставин слідує, що в розглядуваному випадку через наявні розбіжності, як депутатська комісія, так і сесія сільської ради не прийняли рішення про затвердження спірного детального плану.

Водночас, будь-яких доводів про протиправність чи неповноту таких рішень чи дій позивач не наводить, при цьому взагалі не оскаржує такі в судовому порядку, натомість прагне зобов`язати відповідача повторно винести на голосування питання про затвердження спірного детального плану.

Як вже було зазначено, згідно позовних вимог позивач просить зобов`язати Грабовецько-Дулібівську сільську раду повторно винести на голосування чергової сесії питання затвердження детального плану території для відведення земельної ділянки для будівництва гаражів на АДРЕСА_1 на території Грабовецько-Дулібівської сільської ради територіальної громади Стрийського району Львівської обл.

Однак, відповідно до фактичних обставин справи після 29.08.2023р. позивач як житель територіальної громади по вул.Робітничій в с.Дуліби не звертався до відповідача із такою вимогою.

Будь-яких доводів про фактичну та правову підставу для зобов`язання відповідача вчинити такі дії позивач у своєму позові не наводить.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У частині першій ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

В контексті завдань адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З огляду на вимоги ст.ст.2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

в) є визначеним оскільки благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»);

д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 20.02.2019р. у справі №522/3665/17.

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:

а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або

б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або

в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або

г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

Обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з тим, що матеріали справи не містять доказів порушення відповідачем вимог закону під час розгляду питання про затвердження детального плану території для відведення земельної ділянки для будівництва гаражів на АДРЕСА_1 на території Грабовецько-Дулібівської сільської ради територіальної громади Стрийського району Львівської обл., які б мали вплив на законні права та інтереси позивача; після 29.08.2023р. позивач ОСОБА_1 не звертався до відповідача із заявою про повторний розгляд питання щодо затвердження детального плану території, відтак у відповідача Грабовецько-Дулібівської сільської ради не виникало правових відносин з позивачем.

Таким чином, судом не встановлено фактів або обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації в частині розгляду та затвердження детального плану території для відведення земельної ділянки для будівництва гаражів на АДРЕСА_1 на території Грабовецько-Дулібівської сільської ради територіальної громади Стрийського району Львівської обл.

Решта доводів позивача носять загальний, невизначений характер з міркуваннями (висловленням оціночного ставлення) до певних подій чи осіб.

В свою чергу, покликання апелянта про протиправність ухвали суду від 29.04.2024р. про відмову у прийнятті до провадження клопотання позивача про збільшення позовних вимог розглядаються судом апеляційної інстанції на підставі ч.3 ст.293 КАС України в рамках апеляційної скарги на рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 21.02.2024р. суд перейшов зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання було призначено на 18.03.2024р.

Таким чином, позивач подав клопотання про збільшення позовних вимог поза межами строку, встановленого ч.1 ст.47 КАС України, через що суд першої інстанції підставно відмовив у прийнятті до провадження клопотання позивача про збільшення позовних вимог.

Окрім того, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на приписи ст.118 ЗК України, яка регламентує порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Виходячи із фактичних обставин справи та змісту заявлених позовних вимог, вказана правова норма не є релевантною до правовідносин щодо затвердження детального плану території.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову, відсутність підстав для його задоволення, із вищевказаних мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, на підставі ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2024р. в адміністративній справі № 380/25106/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 27.06.2024р.