Справа № 300/7966/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/7966/23 пров. № А/857/2408/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року (головуючий суддя Григорук О.Б., м. Івано-Франківськ) у справі №300/7966/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати позивачу в день його звільнення з військової служби щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 480 відсотків посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби - 65 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за вересень 2023 року відповідно до доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року № 2683/з; стягнути з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 30.09.2023 по день фактичної виплати 01.11.2023 терміном 33 дні в розмірі 28511,71 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з виплати щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 480 відсотків посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби 65 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за вересень 2023 року відповідно до доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року № 2683/з. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 480 відсотків посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби 65 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за вересень 2023 року відповідно до доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року № 2683/з. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено всіх обставин, що мають значення для справи.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум не було спору щодо їх розміру. Зазначає, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини 1 статті 117 КЗпП України є безпідставним. Звертає увагу, що позивачем 17.11.2023 року було подано 8 позовів до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні і розгляд кожної справи окремо призведе до надмірних витрат коштів державного бюджету України, зокрема, військової частини НОМЕР_1 .

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові не оскаржується, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 26 вересня 2023 року №752 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту, звільнено у запас за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років) відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2023 №284 позивачу з 29 по 30 вересня 2023 року надано термін для здачі справ та посади, яку обіймає.

30 вересня 2023 року позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , з усіх видів забезпечення і направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 для зарахування на військовий облік.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2023 №284 наказано виплатити позивачу щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 480 відсотків посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби 65 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за вересень 2023 року відповідно до доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/з (а.с.10).

Відповідно до виписок АТ КБ "ПриватБанк" від 27.10.2023 та від 01.11.2023 з банківського рахунку позивача, надійшли виплати від Військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 168265,63 (112525,23 - 27.10.2023; 55740,40 - 01.11.2023) грн. (а.с.17, 18).

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати в день його звільнення з військової служби щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 480 відсотків посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби 65 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за вересень 2023 року відповідно до доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року № 2683/з, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) відповідно до статті 2 якого ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до пункту 7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, на день виключення зі списків особового складу військової частини з особою, звільненою з військової служби, має бути проведений повний розрахунок.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Водночас, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 240/11214/19), від 21 квітня 2021 року (справа №120/3857/19-а), від 14 липня 2022 року (справа № 620/3095/20).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні) передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Так, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

За змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як встановлено з матеріалів справи, позивача виключено із списків особового складу Військової частини та усіх видів забезпечення 30.09.2023, а 01.11.2023 - дата повного розрахунку.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, оскільки не було виплачено в день його звільнення з військової служби щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 480 відсотків посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби - 65 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років за вересень 2023 року відповідно до доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року № 2683/з.

Наведене визнається військовою частиною.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 480 відсотків посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби - 65 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за вересень 2023 року відповідно до доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року № 2683/з.

Як вже зазначалось вище, в іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції не оскаржується, відтак суд апеляційної інстанції не надає правових висновків щодо цієї частини судового рішення.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що позивачем було подано 8 позовів до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки вибір способу захисту порушених прав, чи звернення до суду з позовами є диспозитивним правом особи, яка звертається до суду, та свідчить про спосіб реалізації позивачем своїх процесуальних прав.

Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року у справі №300/7966/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник