Справа № 380/8817/24
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 рокусправа № 380/8817/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, яка полягає у виплаті йому пенсії з обмеженням максимальним розміром: з 01.03.2022, без урахування індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №118, з 01.03.2023, без урахування індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168, з 01.03.2024, без урахування індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 185, та з 01.09.2023 без урахування щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови до Постанови Кабінету Міністрів України №713;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити йому пенсію без обмеження максимальним розміром: з 01.03.2022 з урахуванням індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №118, з 01.03.2023 з урахуванням індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168, з 01.04.2023 з урахуванням індексації відповідно Постанови Кабінету Міністрів України № 185 та з 01.09.2023 з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови до Постанови Кабінету Міністрів України №713.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення. При здійсненні перерахунку пенсії відповідач протиправно на його думку, обмежив йому розмір пенсії максимальним розміром, який не перевищує 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність. Посилається на Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року.

Ухвалою суду від 29.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, який набрав чинності з 01.10.2011, внесено зміни у статтю 43 Закону - 2262 (підпункт 8 пункту 6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону - 3668), зокрема, частину п`яту цієї статті викладено в такій редакції: максимальний розмір пенсії з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії з; особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України »Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).

Як вбачається із перерахунку пенсії позивача з 01.03.2023 року, з урахуванням індексації базового ОСНП 2022 (26945,25*0,140); ОСНП 2023 (30717,59*0,197), підсумок пенсії (з надбавками) позивача складає 33180,19 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії 20930,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 у справі №380/14588/23 зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням раніше виплачених сум.

Як вбачається із перерахунку пенсії позивача з 01.12.2023 року на виконання вищевказаного рішення суду, з урахуванням індексації базового ОСНП 2022 (26945,25*0,140); ОСНП 2023 (30717,59*0,197), підсумок пенсії (з надбавками) позивача складає 33389,49 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії 27771,35 грн.

Як вбачається із перерахунку пенсії позивача з 01.04.2024 року, з урахуванням індексації базового ОСНП 2022 (26945,25*0,140); ОСНП 2023 (30717,59*0,1970); ОСНП 2024 (32217,59*0,0796), підсумок пенсії (з надбавками) позивача складає 34996,69 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії 27771,35 грн.

Наведене вказує на те, що відповідач здійснив позивачу перерахунок пенсії з урахуванням індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (далі - Постанова №118), постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» (далі - Постанова №168) та постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 року №185 «Про індексацію пенсійних страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» (далі - Постанова №185), проте обмежив її максимальним розміром, а саме: десятьма прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі №380/2123/24 зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.09.2022 щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно перерахунків пенсії позивача з 01.03.2023, з 01.12.2023 та з 01.04.2024, йому не виплачується щомісячна доплата у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713.

Відповідно до матеріалів справи, позивач 25.03.2024 звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку і виплати його пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням індексації пенсії та щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.04.2024 року позивача повідомлено про відсутність підстав для виплати пенсії з урахуванням доплат до пенсії, встановлених законодавством, надбавок, підвищень, з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн. відповідно до Постанови № 713, з урахуванням індексації відповідно до Постанови № 118, з урахуванням індексацій пенсії без обмеження її відповідно до Постанови №168 та Постанови № 185 - 1500,00 грн. та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, визначеним ст. 43 Закону № 2262.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати пенсії з обмеженням максимальним розміром, без урахування індексації та щомісячної доплати у розмірі 2000 грн., позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо здійснення перерахунку та виплати позивачу пенсії без урахування доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн. та з обмеженням її максимальним розміром.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 3 ст. 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року за №2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Позивачу призначена пенсія за вислугу років з підстав, на умовах та у розмірі встановлених Законом № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за цим Законом).

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч.3 ст.9 Закону №2011-ХІІ).

Так, ст. 43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано ст.63 Закону №2262-ХІІ, згідно із якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком №45, повідомляють орган ПФУ.

Проте при здійсненні перерахунку пенсії позивача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області обмежило перераховану пенсію десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Суд робить висновок про протиправність дій відповідача щодо застосування до перерахованої пенсії позивача обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, оскільки положення ч.7 ст.43 Закону України № 2262-ХІІ, які встановлюють обмеження виплати пенсії позивачу, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), тобто з 20.12.2016 року положення ч.7 ст.43 Закону є такими, що втратили чинність.

При цьому вказаний висновок суду зроблений на підставі правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України повинні бути враховані при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Вказані висновки сформовані в постановах Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі №620/1285/19, від 09.11.2020 року у справі №813/678/18, від 09.02.2021 року у справі №640/2500/18 та полягають у наступному:

«Закон України №2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом .

Згідно із Законом України від 24.12.2015 № 848-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 43 Закону № 2262-XII доповнено частиною 7 про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року.

Згідно із пунктом другим резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016№ 7-рп/2016, зокрема, частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 не чинною є ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017 року, у ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі №2262-XII відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими. Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону № 2262-XII не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Внесені Законом України від 06.12.2016 №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України №2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Закон України №2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.

Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося ч.7 ст. 43 Закону України №2262-XII, яка визнана неконституційною з 20.12.2016 року, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень Закону України №3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону України №2262-XII.

Застосування положень Закону України №3668-VI по відношенні до військовослужбовців фактично зводить нінащо наслідки прийняття рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає ст. 17 Конституції України.

Враховуючи викладене, у відповідача були відсутні підстави для обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами при здійсненні її перерахунку.».

Крім того, відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016 року, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016 року висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відтак, відповідач не застосувавши наведені норми у спірних правовідносинах діяв не у відповідності та не у спосіб передбачений Законом.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що при перерахунку позивачу пенсії відповідач здійснив нарахування пенсії з урахуванням індексації, передбаченої Постановами №118, №168, №185, проте безпідставно обмежив розмір пенсії до виплати.

Разом з тим суд зазначає, що згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

З огляду на вищезазначене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправними саме дій відповідача щодо виплати пенсії позивачу з обмеженням максимальним розміром, без урахування індексації, передбаченої Постановами №118, №168, №185.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови до Постанови Кабінету Міністрів України №713, суд зазначає, що право позивача на нарахування та виплату пенсії з 01.09.2022 з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови до Постанови Кабінету Міністрів України №713, встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі №380/2123/24, яке набрало законної сили, та, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, не потребує доказуванню при розгляді даної справи.

При цьому суд зауважує, що у позовних вимогах позивач помилково вказав дату перерахунку пенсії із врахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн. « 01.09.2023» замість правильної дати « 01.09.2022», як визначено вищевказаним рішенням суду.

З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії щодо виплати позивачу пенсії з обмеженням максимальним розміром, з 01.03.2022 р. без урахування індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №118; з 01.03.2023 р. без урахування індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168; з 01.03.2024 р. без урахування індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 185, та з 01.09.2022 р. без урахування щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови до Постанови Кабінету Міністрів України №713, зобов`язавши відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження максимальним розміром з 01.03.2022 р. з урахуванням індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №118; з 01.03.2023 р. з урахуванням індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168; з 01.03.2024 р. з урахуванням індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 185, та з 01.09.2022 р. з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн. відповідно до постанови до Постанови Кабінету Міністрів України №713, із врахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд висновує про задоволення позову повністю.

Щодо судового збору, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ) щодо виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії з обмеженням максимальним розміром, з 01.03.2022 р. без урахування індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №118; з 01.03.2023 р. без урахування індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168; з 01.03.2024 р. без урахування індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 185, та з 01.09.2022 р. без урахування щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови до Постанови Кабінету Міністрів України №713.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) без обмеження максимальним розміром з 01.03.2022 р. з урахуванням індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №118; з 01.03.2023 р. з урахуванням індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168; з 01.03.2024 р. з урахуванням індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 185, та з 01.09.2022 р. з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн. відповідно до постанови до Постанови Кабінету Міністрів України №713, із врахуванням раніше виплачених сум.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 27.06.2024 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович