Справа № 746/24/24
Суддя: Маринчак Нінель Євгеніївна
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 746/24/24 Суддя (судді) першої інстанції: В.М.Ходіч
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Маринчак Н.Є.

суддів: Черпака Ю.К., Штульман І.В.

при секретарі судового засідання Самородській Т.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження, згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) звернувся до Срібнянського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - відповідач), у якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, серії ББА №560575 від 10 січня 2024 року, щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 10 січня 2024 року поліцейським було складено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення пункту 2.3.в Правил дорожнього руху України.

Позивач вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та винесеною з порушенням норм процесуального права, посилаючись на те, що зазначений в оскаржуваній постанові автомобіль взагалі перебував на зупинці біля магазину «Оптовик», до якого підійшов поліцейський та порушуючи його права склав відносно нього постанову, при цьому не звертаючи уваги на його заперечення, тому просить скасувати дану постанову, а провадження у справі закрити.

Рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмова суду мотивована тим, що у судовому засіданні встановлено, що мало місце порушення Правил дорожнього руху України, оскільки з відеозапису на DVD диску, що долучений відповідачем до відзиву та який було відтворено в судовому засіданні, чітко прослідковується, що позивач керував 10 січня 2024 року близько 11:10 год. транспортним засобом М 21412-01 з не пристебнутим ременем безпеки.

Крім цього, допитаний у судовому засіданні свідок, за клопотанням сторони позивача, підтвердив факт керування позивачем автомобіля в смт. Срібне саме 10 січня 2024 року, хоча і стверджував, що вони були пристебнуті ременями безпеки.

Таким чином, суд дійшов висновку що доводи позивача та його представника про відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення та порушення його прав є необґрунтованими, а отже ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.3.в Правил дорожнього руху України, тобто вчинив діяння, що містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наданий відповідачем відеозапис не підтверджує факт того, що за кермом автомобіля перебував саме позивач; при складенні оскаржуваної постанови позивач не був ознайомлений зі змістом даного відеозапису з нагрудного реєстратора інспектора поліції; судом не була надана належна оцінка свідченням ОСОБА_2 , яка в судовому засіданні підтвердила, що за кермом автомобіля перебував позивач та був пристебнутий паском безпеки.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження; продовжено строк розгляду справи; призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 червня 2024 року о 14:30 годині.

Від Головного управління Національної поліції в Чернігівській області до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до фактичних обставин справи, 10 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 була складена постанова серії ББА № 560575, відповідно до якої водій в смт. Срібне по вул. Миру керував транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки, чим порушив пункт 2.3.в Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ББА № 560575 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам справи, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1-4 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до вимог статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачене частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 3, пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Згідно з статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як свідчать обставини справи, за позицією Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, позивач керував 10 січня 2024 року близько 11:10 год. транспортним засобом М 21412-01 з не пристебнутим ременем безпеки.

Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про національну поліцію» до превентивних заходів, які можуть застосовуватись поліцією, належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Для забезпечення публічної безпеки і порядку поліція може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) виявлення або фіксування правопорушення; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Обов`язок поліцейського забезпечувати відеозйомку під час здійсненням ним службових повноважень шляхом використання портативного відеореєстратора, як пристрою, призначеного для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, прямо передбачений пунктами .4, 5 розділу ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня.2018 року №1026.

За змістом пункту 9 розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 (далі - Інструкції), розгляд поліцейським справи про адміністративне правопорушення передбачає, крім роз`яснення прав і обов`язків особі, яка бере участь у розгляді справи, також і заслуховування її пояснень та дослідження доказів.

Так, відповідно до відомостей, що містяться у матеріалах справи, зокрема відзиву на позовну заяву, відповідачем долучено диск з відеозаписом вказаної події (а.с.36).

Колегія суддів зазначає, що зі змісту даного відео, однозначний факт перебування позивача за кермом автомобіля М 21412-01 з непристебнутим ременем безпеки не підтверджується.

Крім того, даний відеозапис зупиняється після зупинки автомобіля поліції за автомобілем позивача; процедура розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності взагалі не зафіксована, що в свою чергу позбавляє апеляційний суд можливості здійснення оцінки доводів апелянта щодо процедурних порушень, допущених працівником поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а саме: не повідомлення ОСОБА_1 , що відносно нього розглядається справа про адміністративне правопорушення, не роз`ясненння прав та обов`язків; розгляд справи без урахування пояснень та заперечень позивача, без вирішення заявлених клопотань, без можливості скористатись послугами адвоката.

Окрім того, колегія суддів акцентує свою увагу на наступному.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Разом з тим, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що жодних відомостей про відеофіксацію даної події із зазначенням відповідних реєстраційних номерів пристрою, яким здійснено відеозапис, вона не містить (а.с.9).

Крім іншого, колегія суддів зауважує, що у відзиві на позовну заяву відповідач повідомляє інформацію про фіксування події на нагрудний відеореєстратор інспектора, однак з матеріалів відеозапису вбачається, що запис здійснюється на відеореєстратор автомобіля патрульної поліції.

В контексті вищенаведеного, судом апеляційної інстанції враховується правова позиція Верховного Суду у справі № 428/2769/17 від 24 січня 2019 року, згідно якої суд зазначив, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. У разі відсутності в постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Згідно з частинами 1-3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

За таких обставин, колегія суддів визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо беззаперечного підтвердження відеозаписом, наданим відповідачем, факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищенаведеного, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ББА №560575 від 10 січня 2024 року.

Колегія суддів зауважує, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2018 у справі №338/1/17.

Колегія суддів констатує, що будь-яких інших належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що процесуальний обов`язок, передбачений частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не виконаний.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, трактуються на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Беручи до уваги те, що відповідачем на огляд суду не було надано доказів, які прямо вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відтак факт вчинення даного порушення позивачем не встановлений беззаперечними доказами, отже відсутні підстави стверджувати про вчинення позивачем правопорушення поза обґрунтованими сумнівами.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді даної справи факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не знайшов свого підтвердження.

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанцій у цій справі - скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у даній справі було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 605,60 грн та судовий збір у розмірі 908,40 грн за подання апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 513,80 грн.

Керуючись ст. 243, 286, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ББА №560575 від 10 січня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справу про притягнення до адміністративної відповідальності закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1 513,80 грн (одна тисяча п`ятсот тринадцять гривень вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач Маринчак Н.Є.

Судді: Черпак Ю.К.

Штульман І.В.