Справа № 520/25423/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 р. Справа № 520/25423/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 (головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В.) по справі № 520/25423/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2018 по день фактичного розрахунку - 11.08.2023 включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2018 по 11.08.2023 (день фактичного розрахунку) включно, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення.

В обґрунтування позову зазначив, що при звільненні з військової служби (03.10.2018) відповідач не провів з ним повний розрахунок грошового забезпечення. Не доплачене грошове забезпечення, стягнуто з відповідача судовими рішеннями. На виконання рішень суду відповідачем сплачено відповідні суми, отже фактичний розрахунок здійснено лише 11.08.2023 , проте не виплачено середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2018 по день фактичного розрахунку - 10.08.2023 включно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2018 по день фактичного розрахунку - 10.08.2023 включно у розмірі 56 044, 67 грн.

В іншій частині вимог позову залишено без задоволення.

Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що питання компенсації частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати регулюється Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", а не нормами ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

При задоволенні позовних вимог безпідставно застосовано положення Кодексу законів про працю України, так як вони не поширюють свою дію на проходження військової служби, оскільки позивач проходив військову службу, а не був працівником.

Вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що норми законодавства про оплату праці і правила вирішення таких спорів не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового права. Відповідно, відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділення експлуатації аеродромів та інженерно-аеродромних засобів - заступника начальника інженерно-аеродромної служби тилу логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_1 ), має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій позивачу надано згідно з посвідченням від 08.09.2017.

З 03.10.2018 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення на підставі Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2018 №188 (по стройовій частині) та наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 07.09.2018 №492 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас .

На час звільнення з військової служби з Позивачем не здійснено повний розрахунок, не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 рік., індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 03.10.2018 року.

Рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2020 у справі 120/3264/20а та Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі 520/16524/21 зобов`язано Військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 рік., індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 03.10.2018 року.

На виконання судових рішень в/ч НОМЕР_1 виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у розмірі 15924,61 грн., індексацію у розмірі 4435,66 грн. та в сумі у сумі 77935,19 грн. Остаточний розрахунок проведено 10.08.2023.

У серпні 2023 позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2018 по 11.08.2023.

На час звернення до суду відповідь за вказаною заявою не отримано.

Вважаючи, що відповідач допустив затримку розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду за стягненням середнього заробітку.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що в зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні відповідач зобов`язаний виплатити на користь позивача середній заробіток відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Визначаючи суму, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції застосував норму ст. 117 КЗпП України, як в редакції Закону № 2352-ІХ від 01.07.2022, так і в попередній редакції, оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку охоплюють період з 03.10.2018 до 19.07.2022 та 19.07.2022 по 11.08.2023 .

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позову, та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Так, ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у ст.ст. 116,117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав, колегія суддів погоджується із висновками суду щодо застосування до спірних правовідносин ст.ст. 116, 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини під час звільнення з військової служби.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 28.01.2021 по справі № 240/11214/19, від 24.12.2020 по справі № 340/401/20, від 05.08.2020 по справі № 826/20350/16.

Посилання апелянта на Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" є помилковим, оскільки норми цього закону не врегульовують правовідносини щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців.

Судом встановлено, що позивача звільнено з військової служби 03.10.2018, проте остаточний розрахунок з ним проведено 10.08.2023, отже вірними є висновки суду першої інстанції у застосуванні норм Кодексу законів про працю України у спірних правовідносинах та наявність підстав для стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні.

Доводи апеляції висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 по справі № 520/25423/23 - в частині задоволення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій