Справа № 160/2854/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/2854/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року (суддя Коренев А.О.) в адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 24.10.2023 про визначення штрафу 10 % в розмірі 1 309 556 грн. за затримку сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими деклараціями з податку на додану вартість за період серпень 2020 - грудень 2021 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року вказаний адміністративний позов повернуто позивачу на підставі п.1 ч.4 статті 169 КАС України.

Підставою для повернення вказаного позову стало невиконання позивачем, на переконання суду першої інстанції, вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року, якою адміністративний позов було залишено без руху.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги фактично зводяться до не згоди із прийнятою ухвалою суду про залишення позову без руху.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Положеннями ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Форма та зміст позовної заяви закріплені у ст. 160 КАС України.

Згідно із ч. 1 цієї статті у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 4, 5, 9 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначаються, зокрема: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; докази, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч. 4 ст. 161 КАС України).

Згідно із ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Як слідує з матеріалів справи, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення.

А саме позивач повинен усунути недоліки позовної заяви шляхом надання:

уточненої позовної заяви, у якій зазначити номери поданих декларацій із зазначенням визначеної суми податку на додану вартість та номер платіжної інструкції яка підтверджує сплату такого податку за спірний період, а також зазначити адресу електронної пошти та номеру телефону позивача;

доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме копії платіжних інструкцій із зазначенням періоду (серпень 2020 - грудень 2021 року) за який відбувалась сплата грошових зобов`язань з податку на додану вартість та копії декларації з податку на додану вартість за період серпень 2020 - грудень 2021 року.

Так, зокрема суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без руху вказав, що позивач у позовній заяві зазначає, що згідно з платіжних інструкцій, у яких було визначено період погашення грошових зобов`язань з ПДВ за серпень 2020-грудень 2021 року, позивачем сплачувались грошові зобов`язання за спірний період. Проте, позивачем в порушення ч. 4 ст. 161 КАС України не надано доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Отже, позивачу необхідно надати до суду докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема платіжні інструкції із зазначенням періоду за який відбувалась сплата грошових зобов`язань з податку на додану вартість за податковими деклараціями з податку на додану вартість за період серпень 2020 - грудень 2021 року.

Разом з цим, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що КАС України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відтак, ст. 160 КАС України не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.

Однак суд першої інстанції вказані норми процесуального права не врахував.

Адміністративне судочинство здійснюється на засадах (принципах) змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України).

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України ).

Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених адміністративним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 173 КАС, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 320/14843/23.

Із позовної заяви слідує, що у прохальній частині позивач виклав свої позовні вимоги та зазначив причини звернення до суду.

Крім цього, позивач додав до позовної заяви докази, які він вважав за необхідне надати суду, якщо ж вони при розгляді справи не підтвердять позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що оцінка достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів може вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами для повернення позовної заяви.

Відтак, колегія суддів вважає, що були відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху з підстав ненадання доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема платіжні інструкції із зазначенням періоду за який відбувалась сплата грошових зобов`язань з податку на додану вартість за податковими деклараціями з податку на додану вартість за період серпень 2020 - грудень 2021 року, на підставі яких було порушено права позивача.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що адміністративний процес, маючи свої особливості, передбачає активну роль суду в розгляді справи, зокрема, в аспекті збирання доказів з власної ініціативи. Зауважував, що під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суд обмежений процесуальними можливостями з`ясувати, чи дійсно у позивача відсутні докази чи має місце зловживання процесуальними правами. В свою чергу, позивач при зверненні до суду самостійно визначає обсяг доказів, які потрібно долучити до позовної заяви і якими підтверджуються позовні вимоги. Не долучення до позовної заяви окремих доказів не може бути перешкодою у судовому захисті.

В даному випадку у позовній заяві Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» зазначив, що відповідачем проведено камеральну перевірку позивача, за наслідками якої прийнято спірне податкове повідомлення-рішення. За результатами перевірки складено акт камеральної перевірки №3439/04-36-04-06/14311614 від 29.09.2023.

Фактично за доводами позивача порушення статусу проведеної перевірки (замість документальної проведено камеральну) мало наслідки помилковість висновків відповідача щодо необхідності нарахування штрафних санкцій. Тобто предметом позову була незгода ПрАТ «ДАЗ» із прийнятим податковим повідомленням-рішенням з формальних підстав, для доведення яких не вимагається дослідження первинних документів позивача. Більш того, дослідження таких документів не охоплюється предметом камеральної перевірки.

Крім того, позивачем додано до позовної заяви докази, які Підприємство вважає за необхідне надати суду, якщо ж вони при розгляді справи не підтвердять позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що оцінка достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів може вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами для повернення позовної заяви.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються, відповідно до пункту 1 частин першої статті 244 КАС вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи.

Враховуючи наведене вище, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

ЄСПЛ вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20.02.2014).

Відтак, колегія суддів вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством права на доступ до правосуддя, оскільки фактично були відсутні підстави для залишення позову без руху.

Враховуючи зазначене вище, колегії суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є підстави вважати, що висновок суду про повернення позову є помилковим.

Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Відтак, з врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 139, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров