Справа № 761/36123/23
Суддя: Аббасова Н. В.
Дата ухвалення: 2024-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/300/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Аббасової Н.В.,

при секретарі судового засідання Сухині А.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Національної поліції України Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серія 2АВ № 00678855 від 20.07.2022 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачці 21.08.2023 випадково стало відомо про наявність щодо неї відкритого виконавчого провадження про стягнення коштів на виконання постанови № 2 АВ 00678855 від 20.07.2022 про адміністративне стягнення, складеної Департаментом патрульної поліції Національної поліції України. У результаті з`ясування обставин вказаного провадження позивачка дізналась про притягнення її відповідачем до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення та накладенням штрафу за його вчинення.

Позивачка зазначає, що до моменту ініціювання судової процедури щодо оскарження постанови державного виконавця, не володіла інформацією про наявність щодо неї застосованого адміністративного стягнення, постанову в справі про адміністративне правопорушення не отримувала. В обґрунтування незаконності винесення оскаржуваної постанови щодо себе, позивачка посилається на ст.ст. 38, 279-1, 291 КУпАП, оскільки відповідачем було порушено порядок повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, постанову не отримувала у передбаченому законодавством порядку, транспортний засіб відчужила 13.01.2023 через ТСЦ МВС України в м. Києві без жодних претензій або обмежень на такі дії.

Позивачка просить суд поновити, як такий, що було пропущено з поважних причин, строк на оскарження зазначеної вище постанови органу поліції та визнати незаконною і скасувати цю постанову.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Аббасовій Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року вказану позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, виявлених при поданні нею заяви.

30.10.2023 на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.11.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Розгляд адміністративної справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Цією ж ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено, що у зазначений строк відповідачі мають право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.162 КАС України.

18.12.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками.

Відповідно до вимог ч.3 ст.162 КАС України, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Як вбачається зі змісту отриманого судом відзиву відповідача на позовну заяву та долучених до нього документів, у якості доказу надіслання позивачу відповідачем копії відзиву з додатками було долучено аркуш на якому міститься інформація про відповідача, його юридичну адресу, адресу електронної пошти, зазначено про відправлення документу «відзив з додатками у справі № …», прізвище, ім`я та по-батькові позивача, її поштову адресу, № справи, та міститься помітка «Вих.40907/41/11/3-2003 14.12.2023».

Будь яких даних або інформації, що підтверджували факт відправлення/вручення копії відзиву з додатками іншому учаснику судового провадження - позивачу, найменування оператора поштового зв`язку, фельд`єгерської або кур`єрської служби, а так само вручення/не вручення саме копії відзиву з додатками, що був надісланий (наданий) до суду, відповідач суду не подав. Доказів наявності підтвердження надсилання відзиву позивачу, про яке відповідач зазначив у пункті 1 додатків до відзиву, суду також надано не було.

За змістом частин першої та другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Докази, в розумінні вимог КАС України, мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що передбачено ст.ст. 73-76 КАС України.

Пунктом 2 частини четвертої ст.162 КАС України встановлено, що до відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в порушення ч.ч. 3, 4 ст. 162 КАС України, відповідачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів виконання своїх процесуальних обов`язків, а саме документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

До того ж, аркуш з інформацією про відправку відповідачем позивачу копії відзиву з додатками, доданий до відзиву, судом оцінюється критично оскільки відповідач є органом, рішення якого оскаржується в судовому порядку, а на самому аркуші відсутні будь які відмітки оператора поштового або іншого зв`язку про отримання для відправлення поштової кореспонденції, або нарочне вручення вказаної кореспонденції під розпис позивачу.

Також суд бере до уваги той факт, що ненадіслання позивачу копії відзиву на позов з додатками, позбавляє права останню на подання суду відповіді на відзив, що передбачено у ст. 163 КАС України. Прийняття до уваги зазначеного документу за таких обставин, безперечно, становило б порушення прав позивачки на доступ до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також принципу змагальності сторін, визначеному у ст.ст. 2, 9 КАС України.

Відповідно до вимог ст. 167 КАС України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення) та інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

У відповідності до ч.8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наведені вище обставини дають підстави дійти висновку, що до відзиву на позовну заяву відповідачем не було додано доказів підтвердження надіслання копії відзиву з додатками іншому учаснику процесу - позивачу.

Частина 2 статті 167 КАС України визначає, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Отже, беручи до уваги наведе, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення відзиву на позовну заяву відповідачу без розгляду.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.6 ст.162 КАС України).

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.6 ст. 162 КАС України.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серія № 2 АВ 00678855 від 20.07.2022, яку було надано позивачем, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки остання 20.07.2022 о 7 год 16 хв за адресою МО5 Київ-Одеса 19+400 перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 23 км/г, чим порушила пункт 12.9.(б) ПДР України. Внаслідок порушення до позивачки застосовано відповідачем адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Позивачка стверджує, що згадану постанову вона не отримувала, про допущення порушення не знала, від отримання оскаржуваної постанови не відмовлялась, акт про відмову від отримання не складався, притягнення її до відповідальності вважає здійснено відповідачем не законно.

Передовсім суд зауважує, що за приписами ч.ч. 1-3 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КпАП України.

Таким чином в силу наведених норм законодавства, тягар доведення законності дій/бездіяльності або рішень органу перед судом, у разі подання відповідного позову або скарги, повністю покладається на такий орган. У даному випадку відповідача. Окрім того, як вже було судом зазначено вище, відповідні докази, що надаються на підтвердження тих чи інших обставин, мають відповідати 4 основним критеріям, таким як належність, допустимість, достатність та достовірність.

На підставі наявних у справі матеріалів, суд приходить до висновку про те, що жодних належних доказів фіксації факту порушення позивачем ПДР України 20.07.2022 року, суду не було надано.

У цьому контексті суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини.

Вимогами ч.2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, зазначена норма, яка є нормою прямої дії, вимагає від органу державної влади або його посадової особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина друга ст.2 КАС України покладає на суд обов`язок у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, яким є відповідач, перевірити, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом досліджено зміст оскаржуваної постанови на предмет відповідності її вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України № 13 від 13.01.2020 (надалі - Інструкція).

Так, статтею 283 КУпАП визначено загальні вимоги до змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення, яких орган або його посадова особа при складанні постанови зобов`язаний дотриматись. Зокрема, постанова повинна містити: опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Згідно з п.5 ч. 1 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Розділом ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі визначено, що уповноважені поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, передбачені частинами першою - четвертою статті 122 (перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал світлофора, порушення правил зупинки, стоянки, порушення установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху), та частиною першою статті 123 (порушення правил руху через залізничний переїзд, крім в`їзду на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений) КУпАП (далі - адміністративні правопорушення).

Пунктом 5 цієї ж Інструкції визначено, що уповноважений поліцейський під час опрацювання матеріалів автоматичної фіксації з використанням Системи з`ясовує, зокрема, наступне: 1) наявність фактичних даних учинення адміністративного правопорушення, ознаки якого зафіксовані на фотознімках (відеозаписі) в інформаційному файлі; 7) наявність інформації про обставини, що виключають адміністративну відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Опрацювання матеріалів автоматичної фіксації здійснюється в один або два етапи (рівні) залежно від наявності та повноти інформації про зафіксований транспортний засіб або про особу, яка притягається до відповідальності, оцінки інших доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 20.07.2022 вбачається що її було складено інспектором ДПП Клітною Катериною Олександрівною . Водночас, будь яких доказів, що підтверджували б факт уповноваження зазначеної посадової особи на розгляд справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі матеріали справи не містять, і відповідачем таких доказів суду не було надано.

Оскаржувана постанова серія № 2 АВ 00678855 від 20.07.2022 містить інформацію, відповідно до якої відповідальна особа - власник ТЗ ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з тим, що засобом автоматичної фіксації Каскад, № 037-1219 зафіксовано порушення пункту 12.9.(б) ПДР України 20.07.2022 о 7 год 16 хв за адресою МО5 Київ-Одеса 19+400 ТЗ Volkswagen Tiguan д.н. НОМЕР_1 , а саме перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортних засобів на 23 км/г.

В той же час, ні зі змісту цієї постанови, ані з матеріалів справи судом не встановлено інших фактичних обставин, які мають значення для кваліфікації дій власника ТЗ саме як адміністративного правопорушення та встановлених під час розгляду справи відповідачем фактів, що підлягають дослідженню. Зокрема відсутні будь-які фактичні дані та докази, що їх підтверджують, щодо встановлення на зазначеному проміжку дороги (траси) відповідного обмеження максимальної швидкості руху транспортних засобів, дорожніх знаків, які встановлюються відповідно до ПДР України на певних ділянках доріг, погодженої в установленому порядку схеми розміщення таких знаків, або дію законів чи інших нормативних актів, що встановлюють додаткові обмеження (пункти 12.10-12.10-2 ПДР України).

Окрім того, відповідно до пункту 12.9.(б) ПДР України водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Згідно з пунктом 12.4. ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Разом з тим, оскаржувана постанова від 20.07.2022 та матеріали справи не містять жодного доказу встановлення дорожніх знаків 3.29, 3.31 на ділянці дороги, де було зафіксовано рух ТЗ Tiguan д.н. НОМЕР_1 , а також приналежність зазначеної ділянки дороги до населених пунктів, в тому числі відсутній опис та оцінка вказаних обставин, фактичних даних учинення адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суд розглядаючи справу враховує, що статтями 279-1 - 279-4 КУпАП визначається особливий порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, а також порядок інформування відповідальної особи, зазначеної у ч.1 ст. 14-2 цього Кодексу, про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

За змістом вказаних статей закону, постанова про накладення адміністративного стягнення, що не була виконана шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня її винесення, надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи). За зверненням особи постанова про накладення адміністративного стягнення, що вважається виконаною, надсилається рекомендованим листом на її адресу протягом п`яти днів з моменту отримання звернення.

Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або повнолітньому члену сім`ї такої особи.

У разі якщо відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в її отриманні.

У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Частиною 6 статті 283 КУпАП передбачено, що така постанова також повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Виходячи з приведених норм, вбачається, що законодавець пов`язує особливий порядок повідомлення органом, що розглянув справу тих осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності про прийняте ними рішення з процедурами його оскарження та виконання.

Проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови, суд встановив, що всупереч наведеним нормам законодавства, у ній відсутні будь які фактичні дані про її направлення або повідомлення про її винесення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, так само як і вказівки про порядок і строк її оскарження.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Слід зазначити, що норми ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Суд у даній справі, на виконання приписів ст. 2 КАС України, ст. 245 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Передусім, відповідачем, на якого покладено тягар доведення правомірності своїх дій та законності прийнятих рішень, не надав суду жодних доказів, що підтверджували б факт складення постанови саме уповноваженою особою ДПП Національної поліції України.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Виходячи із зібраних по справі доказів вбачається, що фактично автофіксація швидкості руху автомобіля, була здійснена без співставлення з дорожніми знаками, іншими об`єктами, які б вказували на те, що транспортний засіб на момент фіксації рухався у певному населеному пункті чи ділянці траси, така фіксація у постанові, на переконання суду, не має сили доказу. Так само, і відсутність у постанові та матеріалах справи інформації, яка підтверджує наявність попереджувальних дорожніх знаків про те, що проводяться фото- і відеофіксація порушень Правил дорожнього руху.

Отже, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення позивачем пункту 12.4 Правил дорожнього руху в контексті перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год саме в населеному пункті та наявності дорожнього знаку 5.70 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», для поінформованості учасника дорожнього руху про таку відеофіксацією, та правом відповідача, вживати заходів реагування за наслідком поінформованості.

Окрім того, відповідачем не надано суду жодних доказів щодо дотримання порядку належного повідомлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, відтак суд погоджується з обґрунтованістю аргументів позивача щодо непоінформованості її про вчинене адміністративне правопорушення, позбавлення можливості реагування на нього та оскарження.

Суд вважає, що на підставі встановлених у цій справі обставин, з метою дотримання прав позивача як учасника провадження, гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, строк на оскарження постанови № 2 АВ 00678855 від 20.07.2022 про адміністративне стягнення, складеної Департаментом патрульної поліції Національної поліції України слід вважати таким, що пропущений позивачкою з поважних причин, а тому такий строк підлягає поновленню судом.

Додатково суд вважає за необхідне зазначити про таке.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

За приписами статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Адміністративне судочинство допускає вихід за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 9 КАС України).

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, суд доходить висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами порушення позивачем пункту 12.9 (б) Правил дорожнього руху в контексті перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год. саме в населеному пункті, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення на позивачку по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення КАС України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, на думку суду, в даному випадку є недоведеним.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В той же час, в порушення вказаних вимог, відповідачем не було вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини справи, що мали значення для її правильного вирішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 19, 72-77, 139, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк оскарження постанови № 2 АВ 00678855 від 20.07.2022 про накладення на неї адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови - задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії № 2 АВ 00678855 від 20.07.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Н.В. Аббасова