Справа № 160/12100/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/12100/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року (суддя Луніна О.С.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДЛЕВ» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕДЛЕВ» звернулось до суду із адміністративним позовом до Державної податкової служби України, в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати Розпорядження Державної податкової служби України від 26 квітня 2024 року № 161-р/л про виключення місця зберігання ТОВ «МЕДЛЕВ» (, юридична адреса; Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 37, 49044); реєстраційний номер довідки 1, адреса місця зберігання Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок 171, площа (місткість) 3243,24 дал, дата реєстрації 11.12.2018 з Єдиного державного реєстру місць зберігання;

зобов`язати Державну податкову службу України (, юридична адреса; Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053) поновити у Єдиному державному реєстрі місць зберігання інформацію щодо місця зберігання ТОВ «МЕДЛЕВ» (, юридична адреса; Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 37, 49044); реєстраційний номер довідки 1, адреса місця зберігання Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок 171, площа (місткість) 3243,24 дал, дата реєстрації 11.12.2018.

13.05.2024 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДЛЕВ» про забезпечення позову, в якій заявник просить:

зупинити дію Розпорядження Державної податкової служби України від 26 квітня 2024 року №161-р/л про виключення місця зберігання ТОВ «МЕДЛЕВ» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 37, 49044): реєстраційний номер довідки 1, адреса місця зберігання Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок 171, площа (місткість) 3243,24 дал, дата реєстрації 11.12.2018 з Єдиного державного реєстру місць зберігання до набрання рішенням законної сили;

зобов`язати Державну податкову службу України (код ЄДРПОУ - 43005393, юридична адреса: Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053) поновити місце зберігання спирту етилового ректифікованого в Єдиному державному реєстрі місць зберігання ТОВ «МЕДЛЕВ» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шевченка, буд. 37, 49044): реєстраційний номер довідки 1, адреса місця зберігання Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок 171, площа (місткість) 3243,24 дал, дата реєстрації 11.12.2018;

заборонити Державній податковій службі України (код ЄДРПОУ - 43005393, юридична адреса: Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053) та іншим державним органам виключити місце зберігання ТОВ «МЕДЛЕВ» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шевченка, буд. 37, 49044): реєстраційний номер довідки 1, адреса місця зберігання Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок 171, площа (місткість) 3243,24 дал, дата реєстрації 11.12.2018 року з Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Заява обґрунтована тим, що ТОВ «МЕДЛЕВ» на сьогоднішній день обмежено у здійснені підприємницької діяльності у зв`язку з Розпорядженням, яким виключено місце зберігання з Єдиного державного реєстру місць зберігання, які зареєстровані за ТОВ «МЕДЛЕВ» згідно довідки серії АП № 147304 від 11.08.2018 за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок 171 (місткість 3243,24 дал) спирту етилового ректифікованого. Так, виключення зареєстрованого за позивачем місця зберігання з Єдиного державного реєстру місць зберігання призведе до зупинення господарської діяльності підприємства, що матиме невідворотні наслідки, в тому числі, у вигляді простою та збитків, несплати податків до бюджету та звільнення працівників підприємства. По суті, позивач не зможе використовувати ліцензію, у зв`язку з відсутністю зареєстрованого місця зберігання в Єдиному державному реєстрі місць зберігання. Зазначає, що у зв`язку з прийняттям оскаржуваного Розпорядження відповідач по суті позбавив позивача права займатися господарською діяльністю за такими видами діяльності: Виробництво фармацевтичних препаратів і матеріалів (основний), 46.46 Оптова торгівля фармацевтичними товарами, 86.21 Загальна медична практика, у зв`язку з відсутністю місць де може зберігатися сировина, з метою подальшого виготовлення продукції та в майбутньому для продажу. Внаслідок чого, позивач не зможе виконувати взяті на себе зобов`язання. Основним видом діяльності ТОВ «МЕДЛЕВ» є: 21.20 Виробництво фармацевтичних препаратів і матеріалів. Також, підприємство займається такими видами діяльності як: 46.46 Оптова торгівля фармацевтичними товарами, 86.21 Загальна медична практика, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.73 Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах, 73.11 Рекламні агентства, 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у., 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування, 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки. Для здійснення вказаних видів господарської діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕДЛЕВ» має відповідну ліцензію б/н від 26.03.2018 року за видом господарської діяльності виробництва лікарських засобів, виданої Державною службою України з лікарських засобів та контролю за наркотиками. Так, невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може ускладнити чи унеможливити поновлення оспорюваних прав та інтересів ТОВ «МЕДЛЕВ», оскільки у зв`язку з прийняттям оскаржуваного Розпорядження позивач позбавлений права здійснювати господарську діяльність, у зв`язку з відсутністю місця зберігання в Єдиному державному реєстрі місць зберігання.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДЛЕВ» про забезпечення позову задоволено частково.

Зупинено дію Розпорядження Державної податкової служби України від 26 квітня 2024 року №161-р/л про виключення місця зберігання ТОВ «МЕДЛЕВ» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 37, 49044): реєстраційний номер довідки 1, адреса місця зберігання Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок 171, площа (місткість) 3243,24 дал, дата реєстрації 11.12.2018 з Єдиного державного реєстру місць зберігання до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 160/12100/24.

Заборонено Державній податковій службі України (код ЄДРПОУ - 43005393, юридична адреса: Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053) та її структурним підрозділам вчиняти певні дії щодо виключення місця зберігання ТОВ «МЕДЛЕВ» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шевченка, буд. 37, 49044): реєстраційний номер довідки 1, адреса місця зберігання Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок 171, площа (місткість) 3243,24 дал, дата реєстрації 11.12.2018 з Єдиного державного реєстру місць зберігання та/або видалити записи про виключення місця зберігання ТОВ «МЕДЛЕВ» з Єдиного державного реєстру місць зберігання на підставі Розпорядження Державної податкової служби України №161-рл від 26.04.2024 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 160/12100/24.

У задоволені іншої частини заяви відмовлено.

Відповідач не погодився з вказаним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що по-перше, в конструкція п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України для застосування цієї підстави передбачає одночасне встановлення очевидності ознак протиправності рішення, яке оспорюється. Проте в заяві про забезпечення позову позивач на такі ознаки не посилається, і судом першої інстанції такі ознаки також не встановлені. Разом з тим, забезпечивши позов шляхом зупинення оскаржуваного розпорядження ДПС України, судом у запропонований спосіб фактично вирішено спір по суті до постановлення у ній відповідного рішення, що з позиції Верховного Суду (постанови від 06.12.2022 № 140/8745/21, від 18.02.2021 № 420/7063/20, від 11.08.2021 № 380/11600/20) суперечить меті застосування статті 150 КАС України, оскільки фактично вирішує спір по суті спірних правовідносин. По-друге, в силу вимог Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про держане регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон № 481) рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єкта господарювання, можуть

завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. У зв`язку з цим, сам по собі факт прийняття відповідачем рішення, яке ймовірно стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів підлягає доведенню у встановленому законом порядку. По-третє, доводи позивача та суду щодо необхідності забезпечення позову, зводяться лише до того, що протягом оскарження спірного розпорядження ТОВ «Медлєв» буде позбавлений здійснювати господарську діяльність. забезпечення позову відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України не є самостійною та недостатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову. По-четверте, при вирішенні питання про забезпечення позову судом першої інстанції не здійснено оцінку доводів заявника з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заяви щодо забезпечення позову. По-п`яте, інститут забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій направлено на упередження можливості порушень з боку контролюючого органу прав та законним інтересів заявника. У відповідності до вимог ст. 2 Закону № 481 місце зберігання виключається з Єдиного реєстру в день прийняття відповідного рішення. Однак, у даній справі 26.04.2024 ДПС України прийнято розпорядження № 161-р/л та у відповідності до вимог ст. 2 Закону № 481 в Єдиному державному реєстрі місць зберігання 26.04.2024 обліковуване місце зберігання ТОВ «Медлєв» вже виключено з Єдиного реєстру. Зазначений факт був встановлений судом першої інстанції при ухваленні рішення про забезпечення позову. У зв`язку з цим, заборона на вчинення реалізованих контролюючим органом дій у минулому часі не відповідає меті інституту забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування Розпорядження Державної податкової служби України від 26 квітня 2024 року №161-р/л про виключення місця зберігання ТОВ «МЕДЛЕВ» з Єдиного державного реєстру місць зберігання та зобов`язання відповідача поновити у Єдиному державного реєстру місць зберігання інформацію місця зберігання ТОВ «МЕДЛЕВ» реєстраційний номер довідки 1, за адресою місця зберігання: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок 171, площа (місткість) 3243,24 дал, дата реєстрації 11.12.2018 року.

Із з заяви про забезпечення позову вбачається, що основним видом діяльності ТОВ «МЕДЛЕВ» є Виробництво фармацевтичних препаратів і матеріалів (код КВЕД 21.20). Також підприємство займається такими видами діяльності як Оптова торгівля фармацевтичними товарами (код КВЕД 46.46), Загальна медична практика (код КВЕД 86.21), Неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90), Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.73), Рекламні агентства (код КВЕД 73.11), Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у. (код КВЕД 63.99), Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20), Консультування з питань комерційної діяльності й керування (код КВЕД 70.22), Дослідження кон`юнктури ринку виявлення громадської думки (код КВЕД 73.20).

Для здійснення вказаних видів господарської діяльності ТОВ «МЕДЛЕВ» має відповідну ліцензію б/н від 26.03.2018, за видом господарської діяльності виробництва лікарських засобів, виданою Державною службою України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, строк дії ліцензії з 26.03.2018, видана на провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд. 171, (корп Б-1, К-1). Крім того, у заяві про забезпечення позову, заявник посилається на те, що з моменту прийняття оскаржуваного Розпорядження він позбавлений права здійснювати господарську діяльність, у зв`язку з відсутністю місця зберігання в Єдиному державному реєстрі місць зберігання.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов до висновку, що враховуючи оскаржуване розпорядження та невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити поновлення оспорюваних прав та інтересів ТОВ «МЕДЛЕВ», оскільки у зв`язку з прийняттям оскаржуваного розпорядження позивач позбавлений права здійснювати господарську діяльність з виробництва та торгівлі алкогольними напоями, у зв`язку з відсутністю зареєстрованих місць зберігання в Єдиному державному реєстрі місць зберігання.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частин першої і другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення мають бути співмірними з заявленими вимогами, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Суд оцінює наявність обставин, що зумовлює застосування відповідних заходів, за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи, керуючись законом.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Слід зазначити, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Під час вирішення питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції встановив, що податковий орган прийняв розпорядження про виключення місць зберігання з Єдиного реєстру.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру. Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Виключення місць зберігання з Єдиного реєстру здійснюється податковим органом, який вносив його до Єдиного реєстру, на підставі письмової заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), що був заявником такого місця зберігання, або у разі анулювання ліцензії, виданої такому суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) відповідно до цього Закону, шляхом прийняття відповідного письмового розпорядження не раніше ніж через 10 робочих днів з моменту виникнення передбачених цим Законом підстав.

Отже, наведені норми свідчать, що зберігання алкогольних напоїв здійснюється виключно в місцях зберігання алкогольних напоїв, внесених до Єдиного реєстру.

Враховуючи вказані норми законодавства, обґрунтування поданої заяви та доказів до неї, правильними є висновки суду першої інстанції, що в даному випадку суб`єкт господарювання позбавлений права здійснювати діяльність.

Оскаржене розпорядження позбавляє права позивача на подальше здійснення його господарської діяльності, оскільки основні види діяльність товариство нерозривно пов`язані з наявністю ліцензій та внесенням місць зберігання до Єдиного реєстру місць зберігання, та може призвести до ухвалення судом рішення по суті спору до розриву відповідних господарських зв`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду. Таким чином, наведені заявником обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Крім того, в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті і не свідчить про неправомірність оскарженого розпорядження.

Враховуючи вищезазначене, ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та такою, що прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а отже не підлягає скасуванню.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко