Справа № 990/211/24
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 червня 2024 року

м. Київ

справа №990/211/24

адміністративне провадження №П/990/211/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Смоковича М. І. розглянув матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії та

в с т а н о в и в:

18 червня 2024 року (дата, зазначена на поштовому конверті) ОСОБА_1 звернувся (засобами поштового зв`язку) до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якому просить:

- визнати протиправними дії ВККС щодо винесення на розгляд в засіданні ВККС у пленарному складі питання щодо підтримки рішення колегії ВККС «Про результати кваліфікаційного оцінювання судді Вінницького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді» від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19;

- зобов`язати ВККС припинити щодо позивача процедуру кваліфікаційного оцінювання та вважати її завершеною з моменту вступу в дію рішення колегії ВККС від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19.

Аргументуючи ці вимоги автор позову зазначив про те, що за наслідками кваліфікаційного оцінювання ВККС ухвалила рішення від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19 «Про результати кваліфікаційного оцінювання судді Вінницького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді», яким визнала суддю Вінницького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 таким, що відповідає займаній посаді; у тому самому рішенні ВККС зазначила також, що воно [рішення] набирає чинність у порядку, визначеному підпунктом 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту [Вищої кваліфікаційної комісії суддів України].

Згодом Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалив рішення від 07 грудня 2020 року у справі № 9901/577/20, яким визнав рішення ВККС від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19 таким, що набрало чинності з 09 вересня 2019 року. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 12 липня 2023 року відмовила у відкритті апеляційного провадження за скаргою ВККС на зазначене рішення, тож воно набрало законної сили.

Після того, як написав позивач, ВККС ухвалила рішення від 12 жовтня 2023 року № 110-зп-23, яким винесла на розгляд пленарного складу ВККС питання щодо підтримки рішення колегії ВККС «Про результати кваліфікаційного оцінювання судді Вінницького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді» від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19.

Позивач, як можна зрозуміти його аргументацію, вважає, що позаяк рішення ВККС від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19 набрало чинності з 09 вересня 2019 року (відповідно до рішення Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 9901/577/20), то підстав для продовження процедури кваліфікаційного оцінювання не було. Та, попри це, ВККС усе ж вирішила винести питання щодо підтримки згадуваного рішення колегії ВККС на своє засідання у пленарному складі.

З погляду позивача, за описаної ситуації належним способом захисту його права є оскарження дій ВККС щодо виклику його на пленарне засідання та зобов`язання ВККС припинити щодо нього процедуру кваліфікаційного оцінювання.

Суддя-доповідач під час постановлення цієї ухвали керувався таким.

За частиною першою статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

За змістом частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; .

З уваги на зміст позовних вимог у зіставленні з їх обґрунтуванням, зважаючи на коло питань, які, відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), треба з`ясувати після одержання позовної заяви, суд застановитися над необхідністю уточнення предмета спору за цим позовом. Це замислення зумовлене насамперед тим, що дії ВККС, які позивач інтерпретує як порушення свого права та, відповідно, просить визнати їх протиправними, мають зовнішнє вираження (оформлення) тих чи таких дій, які за змістом і формою мало чим відрізняються від згаданого у позовній заяві рішення ВККС від 12 жовтня 2023 року № 110-зп-23. До такого висновку наштовхує також те, що позивач долучив його [рішення] копію до позовної заяви.

Водночас у позовній заяві її автор не пояснив (не розкрив), у чому відмінність «дій» ВККС, визнання протиправними яких він вважає єдино можливим способом захисту своїх прав, від рішення ВККС від 12 жовтня 2023 року № 110-зп-23, з ухваленням якого - що поділяє також і позивач - процедура кваліфікаційного оцінювання отримала своє продовження.

Позивач має визначитися, якщо він оскаржує дії ВККС, які стосуються розгляду на засіданні ВККС у пленарному складі питання щодо підтримки рішення колегії ВККС «Про результати кваліфікаційного оцінювання судді Вінницького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді» від 24 квітня 2019 року № 123/ко-19, оформлене у виді одного з [процедурних] документів, то чому не оскаржує такий правозастосовний акт (рішення) Комісії. Якщо він оскаржує функціональні повноваження ВККС, принаймні так виглядає зі змісту позовної заяви, то з посиланням на матеріальний закон має обґрунтувати правоможність оскарження такої діяльності відповідача.

Позивач має виразно показати, що означені в його позовній заяві вимоги про визнання протиправними певних дій ВККС якісно відрізняються від фактичної та юридичної природи документа ВККС, в основі якого лежить, серед іншого, оцінка дій, які ОСОБА_1 тепер [окремо] оспорює в цьому позові.

Згідно з частиною першою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За описаної ситуації розмежування «дій» та «рішення» ВККС має пояснити зміст юридичного факту, з яким позивач пов`язує порушення свого права, як і, власне, зміст останнього, за захистом якого поданий цей позов.

Поза тим, суд не може самостійно домислювати суть порушеного права, відтак визначати що є чи має бути предметом спору, адже цей обов`язок покладений на позивача, за позовною заявою якого суд тільки і може розглядати адміністративну справу (частина друга статті 9 КАС України).

Зважаючи на наведені міркування суд, спираючись на приписи статті 169 КАС України, залишає без руху позовну заяву ОСОБА_1 для надання можливості заповнити окреслений аспект позову й уточнити зміст позовних вимог, зваживши на написані вище зауваги з цього приводу.

Керуючись статтями 22, 160, 169, 171, 248, 256, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків (недоробків), про які написано в мотивувальній частині цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя М. І. Смокович