Справа № 160/22368/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» (ILF Consulting Engineers Polska Sp. z o.o.) в особі представництва «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА Сп. З о.о.» до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу,-
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач, подав апеляційну скаргу до Третього апеляційного адміністративного суду, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У зв`язку з необхідністю з`ясування чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених КАС України, секретарем судового засідання Комаровою В.В. у присутності судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеси О.М. та помічника судді Чудновської А.С. було складено акт про вилучення оригіналу позовної заяви з додатками з конверту, повернутого до суду за закінченням встановленого строку зберігання.
Позовна заява визнана судом такою, що за формою і змістом відповідає вимогам КАС України та підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження згідно статті 12 КАС України.
Розгляд справи відкладено до 29.04.2024 р. о 11:00 год.
Згідно довідки секретаря судового засідання №532 від 29.04.2024 р. у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, підготовче засідання по справі, призначене на 29.04.2024 р. о 11:00 год. знято з розгляду.
Наступне судове засідання по справі призначено на 16.05.2024 р. об 11:00 год.
У судовому засіданні від 16.05.2024 р. судом оголошено перерву до 03.06.2024 р. о 14:00 год.
03.06.2024 р. до суду надійшло від ГУ ДПС у Дніпропетровській області клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.
Усною ухвалою, відображеною в протоколі судового засідання від 03.06.2024 р., суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті на 17.06.2024 р. о 10:30 год.
Усною ухвалою, відображеною в протоколі судового засідання від 17.06.2024 р., суд ухвалив подальший розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, заслухавши представників сторін, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Згідно із виданого Міністерством економіки України свідоцтва про реєстрацію (реєстраційний номер ПІ-5220 від 10.12.2021 р.) Представництво під назвою «Представництво «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА Сп. З о.о.» здійснює свої функції згідно з законодавством України. Строк діяльності Представництва: з 01.02.2017 р. по 30.12.2024 р.
Законом України №1117-IX від 17.12.2020 р. до п. 60 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України було внесено зміни, які полягають в тому, що з 01.04.2021 р. платником податку на прибуток визначається безпосередньо нерезидент, який здійснює діяльність через постійне представництво (до 01 січня 2021 року - платником податку на прибуток визначалось постійне представництво).
ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» здійснює подання податкової звітності через електронний кабінет платника податків й сума боргу відображається в кабінеті Нерезидента.
Як стверджує відповідач, станом на 10.04.2023 р. за позивачем обліковувався податковий борг з податку на прибуток іноземних юридичних осіб (код бюджетної класифікації 11020500) в сумі 2 365 935, 00 грн., що виник внаслідок не сплати самостійно визначених платником податкових зобов`язань згідно податкових декларацій з податку на прибуток підприємств (далі - декларація):
3) за півріччя 2022 року (декларація від 30.08.2022 р. №25867242) - нараховано до зменшення 30.08.2022 р. в сумі 84 219 грн.;
Представництвом від імені позивача було сплачено податок на прибуток в загальній сумі 2 365 935, 00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №1177 від 09.03.2022 р. на суму 449 258, 00 грн., №1015 від 29.07.2022 р. на суму 300 512, 00 грн., №1096 від 17.11.2022 р. на суму 846 083, 00 грн., №1182 від 03.03.2023 р. на суму 770 082, 00 грн.
При цьому, слід зауважити, що в графі «Призначення платежу» вищезазначених платіжних інструкцій вказано «податок на прибуток іноземних юридичних осіб», зазначено за який період сплачено відповідний податок та вказано код бюджетної класифікації цього податку «11020500».
Разом з тим, за відомостям про стан розрахунків з бюджетом, наявними в Електронному кабінеті платника податків ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА», останнє має податковий борг у розмірі 2 365 935, 00 грн. в розмірі сплаченого Представництвом за позивача податку на прибуток.
У подальшому Представництво засобами поштового зв`язку отримало від ГУ ДПС у Дніпропетровській області адресовану ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» кореспонденцію, а саме:
Не погодившись із вищевказаними податковою вимогою та рішенням про опис майна у податкову заставу, позивач оскаржив ці вимогу та рішення до Державної податкової служби України (ДПС України).
Рішенням про результати розгляду скарги за №21006/6/99-00-06-02-01-06 від 01.08.2023 р. ДПС України податкову вимогу від 11.04.2023 р. №0-0436, рішення про опис майна у податкову заставу від 11.04.2023 р. №0-0436 ГУ ДПС у Дніпропетровській області залишила без змін, а скаргу без задоволення.

Не погодившись із вищезазначеними податковою вимогою та рішенням про опис майна в податкову заставу, ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» (ILF Consulting Engineers Polska Sp. z o.o.) в особі представництва «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА Сп. З о.о.» звернулося за захистом своїх прав та інтересів до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 67 Конституції У країни кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України встановлює, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п. «а» п.п. 14.1.122 п. 14.1 ст. 14 ПК України (тут і надалі в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин), нерезидентами для цілей цього Кодексу вважаються: іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України.

В розумінні Податкового кодексу України, ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» є нерезидентом, яке має Представництво з місцезнаходженням на території України.

Згідно із п.п. 133.2.1, 133.2.2 п. 133.2 ст. 133 ПК України, платниками податку на прибуток підприємств - нерезидентами є:

- юридичні особи, які утворені в будь-якій організаційно-правовій формі та отримують доходи з джерелом походження з України, за винятком установ та організацій, що мають дипломатичні привілеї або імунітет згідно з міжнародними договорами України;

- нерезиденти, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво та/або отримують доходи із джерелом походження з України, та інші нерезиденти, на яких покладено обов`язок сплачувати податок у порядку, встановленому цим розділом.

Відповідно до п. 133.3 ст. 133 ПК України (в редакції, що діє з 01.01.2021 р.), нерезидент стає на облік у контролюючому органі за місцезнаходженням свого постійного представництва до початку своєї господарської діяльності через таке представництво у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Нерезидент, який розпочав господарську діяльність через своє постійне представництво до реєстрації в контролюючому органі, вважається таким, що ухиляється від оподаткування, а одержані ним прибутки вважаються прихованими від оподаткування.

Відповідно до п. 60-6 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, норми підпункту 133.22 пункту 133.2 статті 133 цього Кодексу застосовуються до податкових (звітних) періодів, починаючи з 1 січня 2021 року.

До 31 грудня 2020 року включно норми підпункту 133.2.2 пункту 133.2 статті 133 цього Кодексу застосовуються в такій редакції: «постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи із джерелом походження з України або виконують агентські (представницькі) та інші функції стосовно таких нерезидентів чи їх засновників».

Тобто до 31 грудня 2020 року платниками податку на прибуток є виключно представництва нерезидентів, а не безпосередньо нерезиденти.

Згідно із п. 60 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, нерезиденти (іноземні компанії, організації), які здійснюють господарську діяльність на території України та/або які до набрання чинності цим Законом належно акредитували (зареєстрували, легалізували) на території України відокремлені підрозділи, у тому числі постійні представництва, і станом на 1 січня 2021 року не перебувають на обліку в контролюючих органах, зобов`язані протягом трьох місяців подати до контролюючих органів документи для взяття їх на облік у порядку, встановленому пунктом 64.5 статті 64 цього Кодексу.

Постійні представництва нерезидентів, які були зареєстровані платниками податків (у тому числі податку на прибуток підприємств) у періодах до 1 січня 2021 року, залишаються платниками таких податків відповідно до вимог цього Кодексу до реєстрації як платники податків (у тому числі податку на прибуток підприємств) відповідних нерезидентів.

Отже, на цей період за такими постійними представництвами нерезидентів зберігається обов`язок визначати податкові зобов`язання, подавати податкову звітність з податку на прибуток підприємств, утримувати податок з доходів із джерелом їх походження з України тощо.

Починаючи з 01 січня 2021 року, платниками податку на прибуток визначаються нерезиденти, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво та/або отримують доходи із джерелом походження з України, та інші нерезиденти, на яких покладено обов`язок сплачувати податок у порядку, встановленому цим розділом (п.п. 133.2.2, п. 133.2 ст. 133 ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.193 п. 14.1 ст. 14 ПК України, постійне представництво - постійне місце діяльності, через яке повністю або частково проводиться господарська діяльність нерезидента в Україні, зокрема: місце управління; філія; офіс; фабрика; майстерня; установка або споруда для розвідки природних ресурсів; шахта, нафтова/газова свердловина, кар`єр чи будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; склад або приміщення, що використовується для доставки товарів, сервер.

З аналізу норм чинного законодавства можна зробити висновок, що діяльність нерезидента в Україні може утворювати «постійне представництво» у розумінні підпункту 14.1.193 пункту 14.1 статті 14 ПК України, внаслідок чого у такого нерезидента виникають зобов`язання щодо сплати податку на прибуток підприємств від результатів такої діяльності. При цьому, таку діяльність нерезидент може здійснювати як через відокремлений підрозділ (філію, відділення, представництво, тощо), так і у інший спосіб.

Постійні представництва нерезидентів, які були зареєстровані платниками податків (у тому числі податку на прибуток підприємств) у періодах до 01 січня 2021 р., залишалися платниками таких податків відповідно до вимог ПК України до реєстрації як платники податків (у тому числі податку на прибуток підприємств) відповідних нерезидентів. Нерезидент, який поставлений на облік в якості платника податку на прибуток підприємств за місцезнаходженням свого постійного представництва є правонаступником щодо всіх податкових активів і зобов`язань такого постійного представництва, в тому числі тих, які виникли в податкових періодах, у яких на обліку в якості платника податку перебував відокремлений підрозділ нерезидента як постійне представництво.

Після реєстрації платником податку на прибуток нерезидента, постійне представництво такого нерезидента не може продовжувати подавати звітність і сплачувати податок на прибуток підприємств. Обов`язок складати та подавати податкову декларацію з податку на прибуток підприємств і сплачувати грошові зобов`язання з цього податку покладатиметься на нерезидента після його реєстрації платником податку на прибуток підприємств.

Попри те, що починаючи з 2021 року платником податку на прибуток є безпосередньо нерезидент, законодавство передбачає, що нерезидент може доручити сплату грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств в Україні своєму відокремленому підрозділу та використовувати рахунок відокремленого підрозділу для таких цілей.

Відповідно до п. 19.1 ст. 19 ПК України, платник податків веде справи, пов`язані зі сплатою податків, особисто або через свого представника. Особиста участь платника податків в податкових відносинах не позбавляє його права мати свого представника, як і участь податкового представника не позбавляє платника податків права на особисту участь у таких відносинах.

Пунктом 36.4 ст. 36 ПК України прямо передбачено, що виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених Кодексом або законами з питань митної справи (п. 36.5 ст. 36 ПК України).

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку (п. 38.2 ст. 38 ПК України).

Представниками платника податків визнаються особи, які можуть здійснювати представництво його законних інтересів та ведення справ, пов`язаних із сплатою податків, на підставі закону або довіреності. Представник платника податків користується правами, встановленими цим Кодексом для платників податків (пункти 19.2-19.3 ст. 19 ПК України).

Виходячи із вищенаведеного, можна зробити висновок про те, що зобов`язання по сплаті до бюджету грошового зобов`язання або податкового боргу платника податків з податку на прибуток підприємств може виконати інший суб`єкт господарювання за умови, що такий суб`єкт господарювання є представником платника податку. І якщо для сплати відповідної суми датку використані кошти, які належать на правах власності платнику такого податку (а не іншому суб`єкту господарювання, який здійснив перерахування) - така операція не буде мати податкових наслідків з податку на прибуток підприємств для зазначеного платника податку.

Згідно із абз. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності в Україні є, зокрема, структурні одиниці іноземних суб`єктів господарської діяльності, які не є юридичними особами згідно із законами України (філії, відділення тощо), але мають постійне місцезнаходження на території України.

Представництво іноземного суб`єкта господарської діяльності - установа або особа, яка представляє інтереси іноземного суб`єкта господарської діяльності в Україні і має на це належним чином оформлені відповідні повноваження (абз. 45 ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність").

Відповідно до ч. 3 ст. 117 Господарського кодексу України, діяльність філій, представництв та інших відокремлених підрозділів підприємств, утворених за законодавством інших держав, здійснюється на території України відповідно до законодавства України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", принципом захисту інтересів суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, який полягає у тому, що Україна як держава забезпечує рівний захист інтересів всіх суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності на її території згідно з законами України.

Таким чином, представництво, відкрите нерезидентом на території України та зареєстроване платником податку, може сплачувати податок (у тому числі податок на прибуток підприємств) за нерезидента до його реєстрації платником податку, у разі наявності на те відповідних повноважень, що передбачені у положенні про представництво або довіреності.

Суд вважає, що відповідач в спірному випадку помилково розділяє ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» (ILF Consulting Engineers Polska Sp. z o.o.) (нерезидента) та його Представництво, як різні юридичні особи.

ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» та Представництва фактично є однією юридичною особою, яка має одне майно, власником якого є ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» (у тому числі, грошові кошти, які можуть знаходитися на банківських рахунках Представництва), а Представництво має право лише розпоряджатися цим майном від імені та в інтересах ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА».

Відтак Представництво мало підстави та повноваження для сплати податку на прибуток від імені та в інтересах позивача, що повністю узгоджується з положеннями Податкового кодексу України.

З урахуванням змін до законодавства щодо суб`єкта сплати податку на прибуток підприємств, ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» було взято на облік як платника податків, що підтверджується довідкою форми №34-ОПП від 01.06.2023 р. №005.

Тобто до моменту реєстрації ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» в податковому органі, його Представництво має усі законні підстави для сплати до 01.06.2023 р. податкових зобов`язань за ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА».

З матеріалів справи видно, що Представництвом за (від імені та в інтересах) ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» було сплачено податок на прибуток на загальну суму 2 365 935, 00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1177 від 09.03.2022 р. на суму 449 258, 00 грн., №1015 від 29.07.2022 р. на суму 300 512, 00 грн., №1096 від 17.11.2022 р. на суму 846 083, 00 грн., №1182 від 03.03.2023 р. на суму 770 082, 00 грн.

Сплата Представництвом податку на прибуток за ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» також підтверджується відомостями про «стан розрахунків з бюджетом», наявними в Електронному кабінеті платника податків Представництва.

Натомість, за відомостями про «стан розрахунків з бюджетом», наявними в Електронному кабінеті платника податків ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА», останнє має податковий борг у розмірі 2 365 935, 00 грн, в розмірі сплаченого Представництвом за ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» податку на прибуток.

Отже, нарахування ГУ ДПС у Дніпропетровській області у податковій вимозі №0-0436 від 11.04.2023 р. податкового боргу в розмірі 2 365 935, 00 грн для ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» є безпідставним та необґрунтованим, оскільки податок на прибуток підприємств в розмірі 2 365 935, 00 грн в дійсності був своєчасно сплачений ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» (через Представництво як уповноваженого представника нерезидента) та підтверджується платіжними дорученнями. Заборгованість з боку ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» фактично відсутня. Збитки Державного бюджету відсутні.

Наведене свідчить, що дані про наявність податкового боргу ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» в розмірі 2 365 935, 00 грн є наслідком суто технічного фактору: сплачений податок розмірі 2 365 935, 00 грн в обліку помилково розцінено відповідачем, як оплату від Представництва, а не як ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА».

Фактично заборгованість ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» перед бюджетом відсутня, оскільки грошові кошти (якими Представництв від імені та в інтересах позивача сплатило податок на прибуток, належать ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА») надійшли до бюджету.

Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин у справі, суд дійшов висновку про доцільність визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкової вимоги №0-0436 від 11.04.2023 р. та рішення про опис майна в податкову заставу№0-0436 від 11.04.2023 р., прийнятих ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» (ILF Consulting Engineers Polska Sp. z o.o.).

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.).

Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» (ILF Consulting Engineers Polska Sp. z o.o.) в особі представництва «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА Сп. З о.о.» є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 26 840, 00 грн.

Оскільки позовну заяву задоволено, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст. 2, 72, 77, 241, 243-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» (ILF Consulting Engineers Polska Sp. z o.o.) (місцезнаходження: м.Варшава, вул. Османська, 12, податковий ідентифікаційний номер (NIP) ) в особі представництва «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА Сп. З о.о.» (, пр. Дмитра Яворницького, буд. 1-А, офіс 2, м.Дніпро, 49000) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП 44118658, вул. Сімферопольська, 17-А, м.Дніпро, 49005) про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0-0436 від 11.04.2023 р.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про опис майна у податкову заставу №0-0436 від 11.04.2023 р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ВП ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА» (ILF Consulting Engineers Polska Sp. z o.o.) (місцезнаходження: м.Варшава, вул. Османська, 12, податковий ідентифікаційний номер (NIP) ) в особі представництва «ІЛФ КОНСАЛТІНГ ІНЖЕНІРС ПОЛЬЩА Сп. З о.о.» () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 26 840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.06.2024 р.

Суддя О.М. Неклеса