Справа № 160/26768/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/26768/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року (суддя Сліпець Н.Є.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив:

скасувати рішення № 32 від 28.06.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального стажу періоди роботи з 25.04.1983 по 10.01.1985 , з 16.02.1989 по 17.02.1990 , з 08.04.1996 по 30.01.1997, з 14.02.1997 по 16.05.1998, з 19.05.1998 по 14.07.1999, з 08.05.2008 по 20.01.2009, з 14.04.2010 по 21.06.2010, з 06.08.2010 по 06.10.2010, з 18.03.2011 по 11.04.2011, з 14.06.2011 по 20.08.2013, з 09.06.2015 по 05.08.2015, з 07.08.2015 по 30.11.2015, з 25.03.2016 по 14.04.2016, з 15.06.2016 по 28.09.2016, з 22.03.2017 по 01.09.2017, з 14.07.2018 по 10.10.2018, з 26.03.2019 по 05.10.2019, з 22.04.2020 по 22.05.2020, періоду навчання з 01.09.1979 по 19.05.1980 та періоду роботи з 25.04.1983 по 10.01.1985 та з 16.02.1989 по 17.02.1990 із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців страхового стажу;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головне управління в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періодів роботи з 25.04.1983 по 10.01.1985, з 16.02.1989 по 17.02.1990, з 08.04.1996 по 30.01.1997, з 14.02.1997 по 16.05.1998, з 19.05.1998 по 14.07.1999, з 08.05.2008 по 20.01.2009, з 14.04.2010 по 21.06.2010, з 06.08.2010 по 06.10.2010, з 18.03.2011 по 11.04.2011, з 14.06.2011 по 20.08.2013, з 09.06.2015 по 05.08.2015, з 07.08.2015 по 30.11.2015, з 25.03.2016 по 14.04.2016, з 15.06.2016 по 28.09.2016, з 22.03.2017 по 01.09.2017, з 14.07.2018 по 10.10.2018, з 26.03.2019 по 05.10.2019, з 22.04.2020 по 22.05.2020, періоду навчання з 01.09.1979 по 19.05.1980 та періоду роботи з 25.04.1983 по 10.01.1985 та з 16.02.1989 по 17.02.1990 , призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючі з 20.06.2023 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, 20.06.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області № 32 від 28.06.2023, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком з посиланням на відсутність страхового стажу. Відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи позивача на підприємствах, що розташовані на території російської федерації: з 25.04.1983 по 10.01.1985, з 16.02.1989 по 17.02.1990, з 08.04.1996 по 30.01.1997, з 14.02.1997 по 16.05.1998 , з 19.05.1998 по 14.07.1999 , з 08.05.2008 по 20.01.2009, з 14.04.2010 по 21.06.2010, з 06.08.2010 по 06.10.2010, з 18.03.2011 по 11.04.2011, з 14.06.2011 по 20.08.2013, з 09.06.2015 по 05.08.2015, з 07.08.2015 по 30.11.2015, з 25.03.2016 по 14.04.2016, з 15.06.2016 по 28.09.2016, з 22.03.2017 по 01.09.2017, з 14.07.2018 по 10.10.2018, з 26.03.2019 по 05.10.2019, з 22.04.2020 по 22.05.2020 та період навчання з 01.09.1979 по 19.05.1980, оскільки наявні недоліки у заповненні трудової книжки позивача, призупинена участь російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, а також з причин невідповідності бланка диплому даті його видачі та відсутності підпису голови державної кваліфкомісії. Зазначене рішення про відмову у призначенні пенсії позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано рішення № 32 від 28.06.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи: з 25.04.1983 по 10.01.1985 та з 16.02.1989 по 17.02.1990 із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців страхового стажу; з 08.04.1996 по 30.01.1997, з 14.02.1997 по 16.05.1998 , з 19.05.1998 по 14.07.1999 , з 08.05.2008 по 20.01.2009, з 14.04.2010 по 21.06.2010, з 06.08.2010 по 06.10.2010, з 18.03.2011 по 11.04.2011, з 14.06.2011 по 20.08.2013 , з 09.06.2015 по 05.08.2015, з 07.08.2015 по 30.11.2015 , з 25.03.2016 по 14.04.2016, з 15.06.2016 по 28.09.2016, з 22.03.2017 по 01.09.2017, з 14.07.2018 по 10.10.2018, з 26.03.2019 по 05.10.2019, з 22.04.2020 по 22.05.2020 та періоду навчання з 01.09.1979 по 20.05.1980 .

Зобов`язано Головне управління в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи: з 25.04.1983 по 10.01.1985 та з 16.02.1989 по 17.02.1990 із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців страхового стажу; з 08.04.1996 по 30.01.1997, з 14.02.1997 по 16.05.1998 , з 19.05.1998 по 14.07.1999 , з 08.05.2008 по 20.01.2009, з 14.04.2010 по 21.06.2010, з 06.08.2010 по 06.10.2010, з 18.03.2011 по 11.04.2011, з 14.06.2011 по 20.08.2013 , з 09.06.2015 по 05.08.2015, з 07.08.2015 по 30.11.2015, з 25.03.2016 по 14.04.2016, з 15.06.2016 по 28.09.2016, з 22.03.2017 по 01.09.2017, з 14.07.2018 по 10.10.2018, з 26.03.2019 по 05.10.2019, з 22.04.2020 по 22.05.2020 та періоду навчання з 01.09.1979 по 20.05.1980.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.06.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на вказане рішення суду першої інстанції подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує як законодавством України так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу та 7 врахування заробітної плати з 01.01.2004 при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. Отже, період трудової діяльності на території держав СНД, підлягає зарахуванню до страхового стажу та заробітної плати з 01.01.2004 при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. Незарахування до страхового стажу періоду у який не сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації викладена у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 360/4129/20. У постанові Верховного Суду від 12.06.2019 по справі № 752/21038/16-а суд вказує, що неможливість проведення відповідачем перевірки первинних документів та відсутність доступу до таких документів не пов`язано з волею позивача, однак така 8 обставина не означає, що відповідач має беззаперечно враховувати при призначенні пенсії довідку про заробітну плату, яка не підтверджена первинними документами, як це передбачено законом. Разом з тим, з 13 квітня 2014 року на підставі рішення Ради нацбезпеки та оборони України розпочалася антитерористична операція (АТО) із залученням Збройних Сил України, у зв`язку з прямою військової агресії з боку рф, яка на даний момент переросла в повномасштабну війну. Крім того, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Щодо позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі з 25.04.1983 пo 10.01.1985 та з 16.02.1989 по 17.02.1990 в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, представник відповідача зазначив, за період роботи до 01.01.1991 року на Крайній півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Таких документів позивачем не було надано, доказів укладення строкового трудового договору терміном на 3 роки не надано, а також позивач в сумі працював менше ніж 3 роки, тобто менше ніж передбачено Указом від 10.02.1960. Період навчання з 01.09.1979 по 19.05.1980 згідно дублікату диплому Серія ГЖ 017482, виданого 31.05.1980 року, бланк якого не відповідає дати видачі, відсутній підпис голови державної кваліфікаційної комісії також не зарахований відповідачем до страхового стажу.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20.06.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою, в якій просив призначити йому пенсію за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 28.06.2023 № 32 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач досяг пенсійного віку 60 років та його обрахований страховий стаж становить 19 років 08 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Так, відповідачем не зараховано до страхового стажу періоди: з 25.04.1983 по 10.01.1985 (наказ № 8 від 08.09.1984) та з 16.02.1989 по 17.02.1990 (протокол № 22 від 15.10.1989), оскільки наявний великий інтервал між датою звільнення та датою наказу про звільнення; з 14.02.1997 по 16.06.1998, оскільки номер і дата наказу про звільнення дописані; з 08.04.1996 по 30.01.1997, з 19.05.1998 року по 14.07.1999 року та з 08.05.2008 року по 22.05.2020 року на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; період навчання з 01.09.1979 по 19.05.1980 згідно дублікату диплому Серія ГЖ 017482, виданого 31.05.1980, бланк якого не відповідає дати видачі, відсутній підпис голови державної кваліфікаційної комісії.

Вважаючи такі дії відповідачів та рішення про відмову у зарахуванні до загального страхового стажу спірних періодів роботи протиправними, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 зазначив, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування на час звернення позивача із заявою про зарахування спірного періоду роботи до стажу роботи в кратному розмірі визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), відповідно до частини 4 статті 24 якого періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Колегія суддів зауважує, що страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року.

До 1 січня 2004 року стаж визначався періодом роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Відповідно до положень статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.

Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (стаття 3 вказаної Угоди).

Згідно з статтею 6 зазначеної Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з держав-учасниць, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Нарахування пенсій відбувається з заробітку (доходу) за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Таким чином, Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Відповідно до статті 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування врегульовано Угодою про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994.

Відповідно до статті 9 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

Згідно з положеннями статті 4 зазначеної Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Відповідно до статті 7 зазначеної Угоди оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку та розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.

Таким чином, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність та відповідно до наданих державами-учасницями міжнародних угод документів на підтвердження наявності відповідного стажу.

Відповідно до абзацу 11 підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 22-1) особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

У спірний період роботи позивача діяли норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), у відповідній редакції, відповідно до положень статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Записи трудової книжки позивача містять таке:

з 25.04.1983 по 10.01.1985 позивач працював в артілі «Радуга», Білібінського ГЗК Магаданської області (записи № 8-10, накази № 19 від 26.04.1983 та № 8 від 08.09.1984);

з 16.02.1989 по 17.02.1990 позивач працював в артілі «Богатирь» комбінату «Інигирзолото», республіка Саха (Якутія) (записи № 14-15, протоколи № 7 від 28.02.1989 та № 22 від 15.10.1989);

з 14.02.1997 по 16.05.1998 позивач працював водієм ІІ класу в Малому приватному підприємстві «Фенікс» в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області (запис 28-29, накази № 12-к від 14.02.1997 та № 28 від 16.05.1998.

Щодо спірного періоду роботи позивача з 25.04.1983 по 10.01.1985 та з 16.02.1989 по 17.02.1990.

Пунктом 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV встановлено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому, як вказано вище, пункт 2.1 Порядку № 22-1 доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком, за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 29 вересня 1967 року скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28 (далі Інструкція № 530/П-28), пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців ) є сукупність наступних обставин:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Таким чином, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 7 червня 2018 року у справі № 173/637/17, від 3 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 554/1723/17 та від 21 серпня 2019 року у справі № 750/1717/16-а, від 8 листопада 2019 року в справі № 396/153/17.

При цьому, основним документом, що підтверджує факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, є трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Відтак, сукупність досліджених доказів підтверджує факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі (Магаданська область та Республіка Саха (Якутія)), тому суд погоджує висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування періодів роботи позивача з 25.04.1983 по 10.01.1985 та з 16.02.1989 17.02.1990 до страхового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців та, відповідно, про протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії.

Щодо спірного періоду роботи позивача з 08.04.1996 по 30.01.1997, з 14.02.1997 по 16.05.1998, з 19.05.1998 по 14.07.1999, з 08.05.2008 по 20.01.2009, з 14.04.2010 по 21.06.2010, з 06.08.2010 по 06.10.2010, з 18.03.2011 по 11.04.2011, з 14.06.2011 по 20.08.2013, з 09.06.2015 по 05.08.2015, з 07.08.2015 по 30.11.2015, з 25.03.2016 по 14.04.2016, з 15.06.2016 по 28.09.2016, з 22.03.2017 по 01.09.2017, з 14.07.2018 по 10.10.2018, з 26.03.2019 по 05.10.2019, з 22.04.2020 по 22.05.2020.

Записи трудової книжки позивача містять таке:

з 08.04.1996 по 30.01.1997 позивач працював в артелі старателів «Вітім», в трудовій книжці мається відмітка, що місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі (протоколи № 8 від 10.04.1996 та № 32 від 30.10.1996, записи № 26-27);

з 19.05.1998 по 14.07.1999 позивач працював машиністом в будівельній фірмі «Корд», що розташована в Ленінградській області (накази № 28 від 22.05.1998 та № 49-к від 15.07.1999, записи № 30-31);

з 08.05.2008 по 20.01.2009 позивач працював машиністом погрузочних машин в ТОВ «Джемала Золото», в трудовій книжці мається відмітка, що позивач працював в районі Крайньої Півночі (накази № 30/к від 08.05.2008 та № 21/к від 15.10.2008, записи № 44-45);

з 14.04.2010 по 21.06.2010 позивач працював машиністом бульдозера в ТОВ «Гран», в районі Крайньої Півночі, в Магаданській області, Тенкінському районі (наказ № 78/к від 14.04.2010 та № 166/к від 21.06.210, записи № 46-47);

з 06.08.2010 по 06.10.2010 позивач працював в ТОВ Гірнича компанія «Майская» в районі Крайньої Півночі (наказ № 599 л.с. від 06.08.2010 та № 766 л.с. від 06.10.2010 р, записи № 48-49);

з 18.03.2011 по 11.04.2011 рпозивач працював машиністом бульдозера в ТОВ «Конго» (накази б/н від 18.03.2011 та № 11-ув від 11.04.2011, записи № 50-51);

з 14.06.2011 по 20.08.2013 позивач працював машиністом бульдозера в ТОВ «Новий путь» (накази б/н від 20.06.2011 та № 81к від 22.08.2013, записи № 53-54);

з 09.06.2015 по 05.08.2015 позивач працював машиністом бульдозера в ТОВ «Статус» (накази № 172 від 08.06.2015, записи № 55-56);

з 07.08.2015 по 30.11.2015 позивач працював водієм погружчика в ТОВ «Олита» на Крайній Півночі в Магаданській області (накази № 198 л.с. від 07.08.2015 та № 313 л.с. від 30.11.2015, записи № 57-59);

з 25.03.2016 по 14.04.2016 позивач працював водієм погрузчика в ТОВ «Мальдяк» на Крайній Півночі в Магаданській області (накази № 96 від 25.03.2016 та № 144 від 14.04.2016, записи № 60-61);

з 15.06.2016 по 28.09.2016 позивач працював машиністом бульдозера в ТОВ «СГБу на Крайній Півночі в Магаданській області (накази № 63 від 15.06.2016 року та № 87 від 28.09.2016 року, записи № 62-63);

з 22.03.2017 по 01.09.2017 позивач працював машиністом бульдозера в ТОВ «Райз» (накази № 58-лс від 22.03.2017 та № 120-лс від 01.09.2017, записи № 64-65);

з 14.07.2018 по 10.10.2018 позивач працював водієм погружчика в ТОВ «Новий путь» на Крайній Півночі в Магаданській область (накази № 160 від 13.07.2018 та № 219 від 10.10.2018, записи № 66-68);

з 26.03.2019 по 05.10.2019 позивач працював машиністом бульдореза в ТОВ «Север-тех-ресурс» в районі Крайньої півночі (накази № 13 від 26.03.2019 року та № 33 від 05.10.2019, записи № 69-70);

з 22.04.2020 по 22.05.2020 працював машиністом в ТОВ «СФ «СтройСервис» (накази № 35 від 22.04.2020 та № 43 від 22.05.2020, записи № 71-72).

Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

13 березня 1992 року в місті Москва підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 Угоди від 13 березня 1992 року призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СРСР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).

Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року (далі Угода від 14 січня 1993 року), а саме статті 6, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до частини третьої статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України № 290/95-ВР від 11 липня 1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав № 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Разом з тим, не зарахований відповідачем до страхового стажу період роботи в Російській Федерації відноситься до періоду, коли приведені вище угоди були чинними для України, тому зазначені періоди мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

При цьому судом першої інстанції, обґрунтовано зазначено, що такі періоди не підлягають зарахуванню в пільговому обчисленні стажу роботи позивача, оскільки не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 року ані нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», ані Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується правовою позиціює Верховного Суду викладеною у постановах від 08.07.2021 року справа № 459/2778/16-а та від 30.05.2019 року справа №348/2974/14-а).

Щодо відмови відповідача в зарахуванні і періоду навчання з 01.09.1979 по 19.05.1980.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Згідно довідки від 27.09.2023 № 02/508, виданої Державним професійно-технічним навчальним закладом «Покровський центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів» позивач дійсно навчався у технічному училищі № 4 м. Орджонікідзе Дніпропетровської області (на теперішній час ДПТНЗ «Покровський центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів» з 01.09.1979 по 20.05.1980 на денній формі навчання по спеціальності «машиніст бульдозера».

Крім того, позивачем наданий дублікат диплому серія НОМЕР_1 , який виданий ОСОБА_1 в тому, що він 01.09.1979 вступив до середнього профтехучилища № 50 м. Орджонікідзе Дніпропетровської області і 31.05.1980 закінчив повний курс названого училища за професією машиніст бульдозера.

Довідка від 27.09.2023 № 02/508, видана Державним професійно-технічним навчальним закладом «Покровський центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів» містить посилання на те, що з 23.10.1984 технічне училище № 4 м. Орджонікідзе перейменовано в середнє профтехучилище № 50 (наказ ДОУПТО № 557 від 27.08.1984 року).

При цьому, в трудовій книжці позивача мається запис № 1 від 01.09.1979 про навчання позивача в технічному училищі № 4 м. Орджонікідзе.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні уточнюючої довідки.

У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці чи інших офіційних документах, про що зроблений відповідний висновок Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 по справі № 687/975/17.

Отже, твердження скаржника про відсутність підстав для зарахування періоду навчання позивача до страхового стажу оскільки бланк не відповідає даті видачі, відсутній підпис голови державної кваліфікаційної комісії, є безпідставними.

Стосовно доводів апеляційної скарги, про те, що до страхового стажу позивача не зараховано спірні періоди, оскільки не сплачувалися страхові внески до пенсійного фонду російської федерації, колегія суддів зазначає позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періодів роботи до страхового стажу, позаяк відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Крім того, не може бути підставою для незарахування вказаних періодів роботи до стахового стажу позивача через те, що за іноземних осіб, які працювали на території рф, страхові внески за них роботодавцями не вносились в силу вимог чинного на відповідній території законодавства чи з інших підстав.

Відмова у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до страхового стажу органом Пенсійного фонду мотивована тим, що 2.06.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, проте суд апеляційної інстанції вважає, що вказане припинення, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж набутий до ухвалення відповідних рішень.

При цьому частина 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Крім того, за правилами пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Обов`язок отримання інформації від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків за періоди роботи після 01 січня 2004 року в силу приписів Порядку № 22-1 покладений саме на орган, що призначає пенсію, у спірному випадку на відповідачів. Нездійснення відповідачами такого обов`язку при призначенні пенсії не є правовою підставою для неврахування, як стажу роботи позивача за спірні періоди до страхового стажу, так і заробітної плати (доходу) за періоди такого стажу.

Разом з тим, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022, яким введено на території України воєнний стан, у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України, починаючи з 24.02.2022 листування із російською федерацією зупинено, що підтверджується офіційним повідомленням АТ «Укрпошта» на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Оскільки за фактичних обставин, враховуючи розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією, звернення органів ПФ України до компетентних органів російської федерації для отримання (витребування) інформації про сплату страхових внесків після 01.01.2004, як і самостійне звернення позивача є неможливими, що, в свою чергу, позбавляє останнього можливості отримувати пенсію у належному розмірі та порушує гарантоване Конституцією України право власності та право на соціальний захист, тому зазначений спірний період має бути зарахований на підставі наданих позивачем документів.

Скаржником не приведено доводів у спростування висновків суду першої інстанції стосовно наявності у позивача достатнього страхового та пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а також щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.06.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому враховуючи приписи статті 308 КАС України, колегія суддів на надає оцінку таким висновкам суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров