Справа № 420/30238/23
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/30238/23
Перша інстанція: суддя Марин П.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

03.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправним та скасувати рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16 серпня 2023 року №26 про відмову у призначенні пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 21 серпня 1985 по 27 лютого 1998 у Жданівському судноремонтному заводі Азовського морського пароплавства (м. Маріуполь Донецької області) та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що після досягнення пенсійного віку та за наявного необхідного страхового стажу, звернувся через веб-портал https://portal.pfu.gov.ua з заявою про призначення пенсії за віком, проте рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16 серпня 2023 року №26 йому протиправно відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідачем не зараховано період роботи з 21 серпня 1985 по 27 лютого 1998 у Жданівському судноремонтному заводі Азовського морського пароплавства (м. Маріуполь Донецької області) у зв`язку з нечітким відтиском печатки роботодавця на записі про звільнення позивача у трудовій книжці.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області заперечувало проти позову, просило в задоволенні позовних вимог відмовити зазначаючи, що спірний період роботи не підтверджений належним чином.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 26 від 16 серпня 2023 року про відмову позивачу у призначенні пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 21.08.1985 по 27.02.1998 та призначити йому з 08.08.2023 року пенсію за віком.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити прийняте рішення. Зокрема, апелянт просить змінити рішення та зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача спірний період роботи саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а не ГУ ПФУ в Одеській області та призначити пенсію за віком з 13 травня 2023 року, а не з 08.08.2023 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області заяву позивача не розглядало, рішення у спірних правовідносинах не приймало, тому саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області є належним відповідачем та саме на нього суд повинен покласти зобов`язання з прийняття рішення про призначення пенсії.

Стосовно дати, з якої необхідно призначити пенсію апелянт вказав, що, дійсно, 08.08.2023 року він звернувся за призначенням пенсії, однак право на пенсію набув з 13.05.2023 року (наступний день після досягнення ним пенсійного віку), тому саме з вказаної дати суд мав зобов`язати відповідача призначити пенсію.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались, про розгляд справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.08.2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення йому пенсії за віком.

16.08.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №26, з тих підстав, що необхідний страховий стаж має становити 30 років, а страховий стаж заявника становить лише 27 років 07 місяців 12 днів. За наданими документами до загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 25.09.1985 з 21.08.1985 року по 27.02.1998 року, так як нечітка печатка при звільненні з роботи.

Вважаючи достатнім стаж та наявним право на призначення пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є особою, відповідальною за правильність заповнення записів його трудової книжки, зважаючи на те, що відповідачами до суду не надано доказів на підтвердження того, що позивач у період з 21.08.1985 по 27.02.1998 не працював в механічному цеху Жданівського судноремонтного заводу Азовського морського пароплавства. З огляду на наведене, суд вважає, що неврахування відповідачем періоду такої роботи позивача до страхового стажу є неправомірним.

Як наслідок, суд першої інстанції вийшов за межі первісних позовних вимог, що були заявлені виключно до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та зобов`язав Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 21.08.1985 по 27.02.1998 та призначити йому пенсію за віком з дати його звернення, а саме з 08.08.2023 року.

Судова колегія частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Питання призначення, розрахунку та перерахунку пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV(далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суди встановили, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Харківській області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 року у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 року у справі №460/17257/24.

Отже, суд першої інстанції невірно визначив відповідача, на якого поклав зобов`язання по призначенню пенсію позивачу.

Стосовно дати, з якої необхідно здійснити призначення пенсії, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Тобто, особа, яка звернулась за призначенням пенсії з дотриманням тримісячного строку після досягнення пенсійного віку має право на її призначення з наступного дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Зважаючи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.08.2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення йому пенсії за віком, то позивач дотримався наведених вище умов та має право на призначення пенсії з 13.05.2023 року. Отже, суд першої інстанції невірно зазначив дату, з якої необхідно здійснити нарахування пенсії, помилково зазначивши не наступний день після досягнення позивачем пенсійного віку, а день звернення із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення ГУ ПФУ в Харківській області зобов`язаним зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 21 серпня 1985 по 27 лютого 1998 у Жданівському судноремонтному заводі Азовського морського пароплавства (м. Маріуполь Донецької області) та призначити йому пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та в частині визначення дати, з якої пенсія позивачу має бути призначена. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Разом з вимогою про зміну судового рішення апелянт просить стягнути на його користь сплачений судовий збір у сумі 1288,5 грн та витрати та правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частині третій статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною першою статті 138 КАС України передбачено встановлення судом розміру витрат, пов`язаних, зокрема, з підготовкою справи до розгляду, на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому за змістом частин п`ятої - сьомої статі 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування таких витрат за умови їх підтвердження належними доказами.

На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи матеріали справи містять договір про надання правової допомоги від 31.10.2023 року, що укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Звонарьовим Валентином Вадимовичем (а.с.58-59).

Додатковим договором до договору від 31.10.2023 сторонами погоджено, що гонорар адвоката за правовий супровід справи під час провадження в суді першої інстанції, а також на стадії виконання судового рішення становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень (а.с.63).

Додатковим договором до договору від 25.03.2024 року сторонами погоджено, що гонорар адвоката за правовий супровід справи під час провадження в суді апеляційної інстанції, а також на стадії виконання судового рішення становить 10 000 (десять тисяч) гривень (а.с.206).

Згідно довідки від 14.03.2024 року адвокатом Звонарьовим В.В. отримано від ОСОБА_1 за надання правничої допомоги у справі щодо оскарження в судовому порядку рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Харківській області від 16 серпня 2023 року №26, за договором про надання правничої допомоги та додатковим договором від 31 жовтня 2023 року грошові кошти у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень. Довідка видана для пред`явлення до суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу (а.с.208).

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, вимоги процесуального закону не ставлять у залежність можливість розподілу судових витрат від надання доказів їх понесення учасником справи. Визначальною обставиною є факт отримання правової допомоги під час судового розгляду.

В даному випадку, фактичним підтвердженням отримання позивачем правової допомоги є складена позовна заява, яка подана через підсистему «Електронний суд» адвокатом Звонарьовим Валентином Вадимовичем.

При цьому ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Отже, на суд покладаються вимоги не тільки формально дослідити умови виконання договору про надання правової допомоги, а й встановити співмірність визначеної суми з урахуванням індивідуальних обставин кожної справи.

З огляду на вказане у суду апеляційної інстанції наявні підстави для надання оцінки співмірності заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, що корелюється з прецедентною практикою ЄСПЛ.

В свою чергу, колегія суддів визначає, що компенсація витрат на правничу допомогу за рахунок суб`єкта владних повноважень не повинна розглядатись особою як сатисфакція за порушені права та нести надмірне фінансове навантаження на бюджет.

Заявляючи до відшкодування 10 000 грн заявник вказав, що відповідна сума є сплатою за подання апеляційної скарги, а також за юридичний супровід на стадії виконання судового рішення.

Судова колегія враховує, що спірні правовідносини є доволі розповсюдженими; наявна стала судова практика у даній категорії справ; відсутні додаткові дії пов`язані з вирубуванням доказів; розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін та їх представників.

Враховуючи надані докази правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції, з урахуванням дотримання вимог співмірності та обґрунтованості розміру витрат на оплату послуг адвоката, складності виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 1 000 грн (одна тисяча гривень).

Також апелянтом за подання апеляційної скарги сплачено 1288,5 грн на підтвердження чого у матеріалах справи містися платіжна інструкція від 16.04.2024 року та виписка про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, тому вказана сума підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 08 листопада 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а»- «г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини у наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 21 серпня 1985 по 27 лютого 1998 у Жданівському судноремонтному заводі Азовського морського пароплавства (м. Маріуполь Донецької області) та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 13 травня 2023 року».

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, адреса: майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1288,5 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн, всього 2 288,5 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравче