Справа № 160/14967/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

28 червня 2024 року Справа № 160/14967/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ніколайчук С.В., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху в адміністративній справі № 160/14967/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу

УСТАНОВИВ:

10 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати наказ № 2568 від 04.10.2022 р. в частині невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди та наказ № 2518 від 02.10.2022 р. в частині позбавлення ОСОБА_1 премії;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 суму винагороди в розмірі 30 000,00 грн. та премії в розмірі 7 811, 40 грн.;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 89 025,18 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою від 13 червня 2024 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

14.06.2024 року представник позивача подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху, яке обґрунтовано тим, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.09.2022 року №193, позивача звільнено з військової служби в запас та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 22 вересня 2022 року.

Згідно із вимогами ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

На думку представника відповідача, саме з 22.09.2022 підлягають застосуванню строки, визначені статтею 233 КЗпП України, проте позовну заяву подано 08.06.2024, тобто строк звернення до суду пропущено та заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач не надав.

20.06.2024 року надав відповідь на відзив, де зазначив, що про існування наказів про позбавлення премії та додаткової винагороди, а також про існування протоколу про військово - адміністративне правопорушення № 0617 від 14.09.2022 р. складеного за вживання ОСОБА_1 спиртних напоїв позивачу не було нічого відомо до направлення йому на поштову адресу супровідного листа від 14.03.2024 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 який було направлено позивачу 15.03.2024 року (надано скіншот з поштової скриньки позивача).

Також 28.05.2024 року на поштову адресу представника позивача було надіслано супровідний лист від Військової частини НОМЕР_2 від 14.04.2024 року № 6907 разом з яким направлено:- витяг з наказу про прийняття на військову службу ОСОБА_1 ; витяг з наказу про звільнення у запас солдата ОСОБА_1 ; розрахункові листи за всі місяці служби солдата ОСОБА_1 ; копія матеріалів військово- адміністративного правопорушення.

10 червня 2024 року представник позивача було подав до Дніпропетровського окружного адміністративного суду зазначену позовну заяву, тому на думку останнього пропуск строку звернення до суду з цим позовом не пропущено

Розглянувши подане представником відповідача клопотання про залишення позовної заяви без руху, судом зазначає про таке.

Суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали (ч. 13 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частино 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частиною 3 ст.122 цього Кодексу передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вказані норми процесуального права визначають строки звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ст. 233 Кодексу законів про працю).

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

В той же час суд вважає за необхідне врахувати, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Зокрема у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Європейський суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (справа «Мельник проти України» рішення від 28.03.2006 року).

Отже, враховуючи наведені позиції Європейського Суду, у кожному конкретному випадку питання щодо дотримання строків звернення до суду, повинно оцінюватися судом враховуючи усі обставини, що призвели до звернення особи із позовом до суду, зокрема, значимості цієї справи для особи, можливості звернення до суду за захистом права у строки, встановлені законом.

У спірному випадку позивач оскаржує накази частині невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди та в частині позбавлення ОСОБА_1 премії, тому, на думку суду, вказана справа безумовно є значимою для позивача, та у разі вирішення питання щодо дотримання строків звернення з позовом до суду, суд має обов`язок ретельно перевірити усі обставини, що призвели до пропуску такого строку, якщо суд зробить висновок про те, що такі строки були пропущені.

З наданих до суду позивачем доказів суд не вбачає пропуску строку звернення до суду з цим позовом, тому вважає відсутніми підстави для залишення заявленого позову без руху, у зв`язку із чим відмовляє у задоволенні заявленого клопотання.

Керуючись статтями 122, 169, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_2 про залишення позовної заяви без руху в адміністративній справі № 160/14967/24 - відмовити.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від ухвали про повернення заяви згідно до вимог статей 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили у строки, встановлені статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з перебування судді ОСОБА_2 у щорічній відпустці з 17.06.2024 року по 21.06.2024 року, розгляд клопотання здійснено 28.06.2024 року.

Суддя С.В. Ніколайчук