Справа № 580/4519/24
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року справа № 580/4519/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання В.С.Проценко розглянув у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу №580/4519/24 за позовом військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про відшкодування шкоди за час проходження служби, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

03.05.2024 вх.№22575/24 позивач у позовній заяві просить (позовна заява в редакції від 21.05.2024): стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) завдану державі шкоду у сумі 12135.27 грн.

27.05.2024 прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у адміністративній справі, суд вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі під час розгляду справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обґрунтуванні позовних вимог зазначається, що унаслідок самовільного залишення відповідачем військової частини здійснений перерахунок грошового забезпечення, тому переплату належить стягнути з відповідача у судовому порядку.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач право подання до суду відзиву на позовну заяву не використав. Копію ухвали суду про відкриття провадження від 27.05.2024 відповідач отримав 26.06.2024 згідно рекомендованого повідомлення 393. Згідно з частиною другою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суд встановив, що згідно рапорту від 27.12.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 призначена службова перевірка за фактом відсутності на службі ОСОБА_1 із підстав визначених у наказі про призначення службового розслідування від 27.12.2023 №7497.

Відповідно до акта службового розслідування від 14.01.2024 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 встановлено: ОСОБА_1 самовільно залишив місце служби без зброї та на неодноразові телефонні дзвінки не відповідає, відсутній на військовій службі без поважних причин та без дозволу командирів з 27.12.2023, до місця служби так і повернувся, чим відповідач допустив порушення вимог статей 11, 16, 37, 49, 127-128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2024 №301 та актом службового розслідування від 14.01.2024. Відповідач з 27.12.2023 дотепер не повернувся і не приступив до виконання обов`язків військової служби (нікого не повідомляв і відповідних дозволів командування не отримував).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2024 №301 «Про результати розслідування стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із самовільним залишенням останнім розташування підрозділу та відсутності останнього на військовій службі» встановлено, що відповідач відсутній на військовій службі без поважних причин із 27.12.2023, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2024 №301.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2024 №301 відповідачу припинено виплату грошового забезпечення, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2024 №301.

Станом на дату притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, відповідач не отримував грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 . Згідно Довідки від 13.01.2024 №1209 - розрахунку переплати грошового забезпечення та премії штаб-сержант ОСОБА_1 за період з 01.12.2023 до 31.12.2023 відповідачеві нараховане та виплачене грошове забезпечення у сумі 12 135 (дванадцять тисяч сто тридцять п`ять) грн 27 коп, проте не служив. Позивач вважає, що кошти відповідачем отримані незаконно, а тому належать стягненню.

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із абзацом першим статті 3 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-ХІІ «Про Збройні Сили України», статтями 1, 10 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV «Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) і підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та підрозділах.

Згідно із статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011). Відповідно до статті 1 Закону № 2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно із абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011).

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовує Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260). Відповідно до п. 15 розділу І «Загальні положення» Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини, таким чином, з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не належать поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналіз ст. 1215 ЦК України, та наведене тлумачення свідчить про те, що у разі виплати особі без необхідності чи без правової підстави грошової допомоги або якщо відпала підстава для такої виплати, то платнику ці кошти поверненню не належать, крім випадків наявності рахункової помилки з боку платника і недобросовісності з боку набувача.

Законодавством передбачені виключні випадки поверненню безпідставно набутих особою платежів, у тому числі грошового забезпечення за недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, що належать стягненню. Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині шляхом незаконного використання військового та іншого майна, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, що могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було би завдано. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд зазначає, що заявлені до стягнення кошти є грошовим забезпечення відповідача за період з 01.12.2023 до 31.12.2023.

Службовим розслідуванням встановлено, що 27.12.2023 відповідач залишив військову частину без відома і дозвлу командування (самовільно), тому суд бере до уваги обгрунтовані доводи з доказами позивача, що нарахування у цей період грошового забезпечення відбулось унаслідок недобросовісності з боку набувача, тому є підставою для їх повного повернення.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вразовуючи встановлені у справі фактичні обставини та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні аргументи позовної заяви є обґрунтованими, тому адміністративний позов належить задовольнити.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Розподіл судових витрат не здійснюється з урахуванням змісту ст.139 КАС України, позаяк позов поданий суб`єктом владних повноважень.

Керуючись ст.2, 5-16, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) завдану матеріальну шкоду у сумі 12135 грн (дванадцять тисяч сто тридцять п`ять) 27 коп.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21.

Копію рішення направити сторонам справи:

позивач: військова частина НОМЕР_1 ( [ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ];

відповідач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ].

Рішення суду складене 27.06.2024.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА