Справа № 620/3080/24
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2024-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року Чернігів Справа № 620/3080/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участі секретаря Краснової О.Р.,

представника позивача Котенка А.П.,

представника відповідача Копилової Є.Г.

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Комунальне некомерційне підприємство «Ніжинська міська стоматологічна поліклініка» Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:.

- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області № 278 від 08.09.2022 частині затвердження пункту 3.11 Порядку безоплатного зубопротезування пільгових категорій населення Ніжинської територіальної громади;

- зобов`язати Виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області повторно розглянути пункт 3.11 Порядку безоплатного зубопротезування пільгових категорій населення Ніжинської територіальної громади та привести його до вимог законодавства та міжнародних зобов`язань держави;

- стягнути з Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 компенсацію за моральну шкоду в сумі 500000,00 грн;

- стягнути з Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 1769,70 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду. Ухвалою судді від 07.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 27.03.2024 на 10:00 год; зобов`язано відповідача опублікувати оголошення про відкриття провадження в адміністративній справі №740/5162/21 в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження, в якому оскаржувані акти були або мали бути офіційно оприлюдненими (оголошення повинно містити вимоги позивача щодо оскаржуваних актів, реквізити нормативно-правових актів, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи) та подати докази публікації такого оголошення до суду - не пізніш як за сім днів до підготовчого засідання; встановлено відповідачу для подання відзиву на позов і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову або заяви про визнання позову 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем поданий відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позовної заяви у повному обсязі, вважає вимоги ОСОБА_1 безпідставними, необґрунтованими, оскільки згідно статті 19 Закону №2017-III розділяються соціальні гарантії на обов`язкові та додаткові. Відповідно до частини 3 цієї статті державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Водночас частина 3 вказаної статті визначає, що органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів. Тобто встановлення органами місцевого самоврядування додаткових, до

встановлених законодавством, гарантій щодо соціального захисту населення є власними

повноваженнями, які мають фінансуватися виключно з місцевого бюджету. Вважають, що покладення обов`язків на орган місцевого самоврядування на забезпечення фінансування пільг, гарантованих Державою, є помилковим, оскільки боржником у цих правовідносинах є держава, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи.

Ухвалою суду від 25.03.2024 виправлено описку, допущену в другому пункті резолютивної частини ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі; викладено другий пункт резолютивної частини ухвали суду від 07.03.2024 у справі № 620/3080/24 в наступній редакції: «Відповідно до частини 4 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язати відповідача опублікувати оголошення про відкриття провадження в адміністративній справі №620/3080/24 в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження, в якому оскаржувані акти були або мали бути офіційно оприлюдненими (оголошення повинно містити вимоги позивача щодо оскаржуваних актів, реквізити нормативно-правових актів, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи) та подати докази публікації такого оголошення до суду - не пізніш як за сім днів до підготовчого засідання». Ухвалою суду від 27.03.2024 заяву Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у справі задоволено; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Комунальне некомерційне підприємство «Ніжинська міська стоматологічна поліклініка» Ніжинської міської ради Чернігівської області (вул. Батюка, буд. 7, м. Ніжин, 16600, код ЄДРПОУ - 05480631).

Комунальне некомерційне підприємство «Ніжинська міська стоматологічна поліклініка» Ніжинської міської ради Чернігівської області подало до суду пояснення, в якому зазначило, що позивач, як інвалід війни не звертався до них з заявою щодо отримання послуг безоплатного зубопротезування, а тому на черзі в комунальному закладі на пільгове протезування зубів не перебуває.

Ухвалою суду від 17.04.2024 підготовче провадження закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 08.05.2024 о 10:00 год.

Ухвалою суду від 08.05.2024 задоволено заяву представника Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; забезпечено проведення судових засідань, у тому числі, у судовому засіданні, що призначено на 08.05.2024 о 10:00 год, у справі № 620/3080/24 в режимі відеоконференції за участю представника Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області; проведення судового засідання в режимі відеоконференції здійснити за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua/).

Ухвалою суду від 16.05.2024 заяву ОСОБА_1 про розгляд справи в режимі відеоконференції у справі №620/3080/24 повернути заявнику без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив на позов.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити позивачу в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов.

Третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Ніжинська міська стоматологічна поліклініка» Ніжинської міської ради Чернігівської області про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю 2 групи безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії НОМЕР_1 та користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , видане 05.03.2009 (т. 1 а.с.31).

Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради Чернігівської області, в рамках міської цільової програми «Турбота», прийнято рішення від 08.09.2022 №278 «Про затвердження Порядку безоплатного зубопротезування пільгових категорій населення Ніжинської територіальної громади» (далі Порядок) (т.1 а.с. 10-21).

Згідно пункту 3.1. Порядку послуги з безоплатного зубопротезування здійснюється за рахунок і в межах коштів, передбачених у міському бюджеті на відповідний рік, в межах асигнувань, передбачених на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Пунктом 3.11 Порядку встановлено, що послуги з безоплатного зубопротезування одному пільговику надаються один раз на 10 років, на суму, що не перевищує два прожиткових мінімуми для працездатних осіб на поточний рік.

Не погодившись з визначеною у Порядку нормою щодо надання безоплатного зубопротезування лише один раз на 10 років позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здорові, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Забезпечення епідемічного благополуччя населення, захист життя та здоров`я людей є однією із найважливіших функцій держави.

Згідно з частинами другою та третьою статті 49 Конституції України, охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 частини 1 статті 13 Закону №3551-XII встановлено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, позачергове безплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів), безплатне забезпечення іншими протезами і протезно-ортопедичними виробами.

Відповідно до статті 2 Закону України від 19.10.2017 №2168-VIII «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» (далі Закон №2168-VIII , у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг, медичних виробів та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.

Згідно статті 3 Закону №2168-VIII відповідно до цього Закону держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

За рахунок Державного бюджету України окремо здійснюється фінансове забезпечення програм громадського здоров`я, заходів боротьби з епідеміями, проведення медико-соціальної експертизи, діяльності, пов`язаної з проведенням судово-медичної та судово-психіатричної експертиз, та інших програм у галузі охорони здоров`я, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також для підтримки державних некомерційних підприємств охорони здоров`я, зокрема щодо оновлення матеріально-технічної бази, капітального ремонту, реконструкції, оплати енергоносіїв, підвищення оплати праці медичних працівників та фахівців з реабілітації, крім випадків участі державного некомерційного підприємства в державно-приватному партнерстві, фінансування якого здійснюється відповідно до угод, визначених Законом України "Про державно-приватне партнерство".

Права та гарантії у сфері охорони здоров`я, що стосуються медичного обслуговування, забезпечення лікарськими засобами та медичними виробами, передбачені іншими законами України для певних категорій осіб, фінансуються за окремими програмами за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, цільових страхових фондів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Додаткові державні фінансові гарантії надання медичних послуг, лікарських засобів та медичних виробів можуть встановлюватися законами України.

Згідно частини 1 статті 4 Закону №2168-VIII у межах програми медичних гарантій держава гарантує громадянам, іноземцям, особам без громадянства, які постійно проживають на території України, та особам, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, повну оплату за рахунок коштів Державного бюджету України необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, пов`язаних з наданням:

1) екстреної медичної допомоги;

2) первинної медичної допомоги;

3) спеціалізованої медичної допомоги;

4) паліативної медичної допомоги;

5) реабілітації у сфері охорони здоров`я;

6) медичної допомоги дітям до 16 років;

7) медичної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами.

Із визначеного переліку слідує, що програма медичних гарантій не передбачає проведення зубопротезування населенню, у тому числі і пільговим категоріям.

Отже з системного аналізу норм чинного законодавства слідує, що медичні послуги та лікарські засоби, що не включені до програми медичних гарантій, не підлягають оплаті за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на реалізацію програми медичних гарантій.

Проте частиною 5 статті 3 Закону №2168-VIII встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах своєї компетенції можуть фінансувати місцеві програми розвитку та підтримки комунальних закладів охорони здоров`я, зокрема щодо оновлення матеріально-технічної бази, капітального ремонту, реконструкції, підвищення оплати праці працівників (програми "місцевих стимулів"), а також місцеві програми надання населенню медичних послуг, місцеві програми громадського здоров`я та інші програми в охороні здоров`я.

Засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначає Закон України від 05.10.2000 №2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі Закон №2017-III, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до статті 1 якого державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій; державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Статтею 11 Закону №2017-III встановлено, що до державних соціальних нормативів у сфері охорони здоров`я включаються, зокрема, перелік та обсяг гарантованого рівня медичної допомоги громадянам у державних і комунальних закладах охорони здоров`я; нормативи надання медичної допомоги, що включають обсяг діагностичних, лікувальних та профілактичних процедур; нормативи пільгового забезпечення окремих категорій населення лікарськими засобами та іншими спеціальними засобами.

Статтею 17 Закону №2017-III внормовано, що основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

Відповідно до статті 18 Закону №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки.

Стаття 19 Закону №2017-III розділяє соціальні гарантії на обов`язкові та додаткові.

Відповідно частини третьої цієї статті державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Водночас частина третя вказаної статті визначає, що органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Згідно з частиною першою статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в, межах Конституції і законів України.

Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон №280/97-ВР, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно статті 2 Закону №280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Органам місцевого самоврядування законом можуть надаватися окремі повноваження органів виконавчої влади, у здійсненні яких вони є підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Отже повноваження органів місцевого самоврядування поділяються на власні (самоврядні) та делеговані, тобто повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом.

Згідно частини 6 статті 16 Закону №280/97-ВР місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів.

Відповідно до статті 32 Закону№280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері освіти, охорони здоров`я, культури, молодіжної політики, фізкультури і спорту належать, зокрема, б) делеговані повноваження, зокрема, забезпечення відповідно до законодавства пільгових категорій населення лікарськими засобами та виробами медичного призначення.

Частиною 1 статті 34 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення належать, зокрема, а) власні (самоврядні) повноваження: 1) встановлення за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення.

З системного аналізу норм чинного законодавства України слідує, що здійснення фінансування обов`язкових соціальних гарантій відноситься саме до делегованих і мають супроводжуватись відповідним фінансуванням з боку держави, як того вимагають положення частини третьої статті 142 Конституції України, відповідно до якої держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.

До відання власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення, за рахунок власних коштів і благодійних надходжень, додаткових, до встановлених законодавством, гарантій щодо соціального захисту населення.

Тобто встановлення органами місцевого самоврядування додаткових, до встановлених законодавством, гарантій щодо соціального захисту населення є власними повноваженнями, які мають фінансуватися виключно з місцевого бюджету.

Зазначене повністю відповідає положенням частини третьої статті 19 Закону №2017-III та статті 3 Закону №2168-VIII щодо права органів місцевого самоврядування встановлювати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389 затверджений Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, яким визначено механізм реалізації права на отримання пільг, а також підтвердження права на інші види пільг, які надаються з урахуванням доходу відповідно до законодавства, у том числі зубопротезування.

Порядок обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї для усіх видів держаної соціальної допомоги затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року №632.

Судом встановлено, що Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради Чернігівської області, в рамках міської цільової програми «Турбота», прийнято рішення від 08.09.2022 №278 «Про затвердження Порядку безоплатного зубопротезування пільгових категорій населення Ніжинської територіальної громади» (далі Порядок) (т.1 а.с. 10-21).

Згідно пункту 3.1. Порядку послуги з безоплатного зубопротезування здійснюється за рахунок і в межах коштів, передбачених у міському бюджеті на відповідний рік, в межах асигнувань, передбачених на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Пунктом 3.11 Порядку встановлено, що послуги з безоплатного зубопротезування одному пільговику надаються один раз на 10 років, на суму, що не перевищує два прожиткових мінімуми для працездатних осіб на поточний рік.

Як випливає з норм Порядку фінансування безоплатного зубопротезування пільгових категорій населення Ніжинської територіальної громади здійснюється за рахунок і в межах коштів, передбачених у міському бюджеті.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем, на виконання власних повноважень, прийнято додаткові, до встановлених законодавством, гарантії щодо соціального захисту населення, в рамках міської цільової програми «Турбота», щодо безоплатного зубопротезування пільгових категорій населення Ніжинської територіальної громади, що фінансується виключно з місцевого бюджету територіальної громади.

Отже даний Порядок визначає механізм безкоштовного забезпечення пільгових категорій населення послугами зубопротезування за рахунок коштів бюджету міської територіальної громади, а не за рахунок коштів державного бюджету.

За таких обставин суд вважає, що відповідач мав право визначити в Порядку окремі умови надання додаткових соціальних гарантій пільговим категоріям населення Ніжинської територіальної громади, а саме щодо надання послуги з безоплатного зубопротезування одному пільговику один раз на 10 років на суму, що не перевищує два прожиткових мінімуми для працездатних осіб на поточний рік.

Отже рішення Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області № 278 від 08.09.2022 в частині затвердження пункту 3.11 Порядку безоплатного зубопротезування пільгових категорій населення Ніжинської територіальної громади прийнято у відповідності до статті 19 Конституції України та Законів №2168-VIII , №2017-III та №280/97-ВР, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині за необґрунтованістю.

Позовні вимоги про зобов`язання Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області повторно розглянути пункт 3.11 Порядку безоплатного зубопротезування пільгових категорій населення Ніжинської територіальної громади та привести його до вимог законодавства та міжнародних зобов`язань держави; стягнення з Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 компенсацію за моральну шкоду в сумі 500000,00 грн та матеріальної шкоди у сумі 1769,70 грн також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від першої основної позовної вимоги, в задоволенні якої судом відмовлено.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Беручи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26 червня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ).

Відповідач: Виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області (пл. Франка, буд. 1, м. Ніжин, Ніжинський район, Чернігівська область, 16600, код ЄДРПОУ - 04061783).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальне некомерційне підприємство «Ніжинська міська стоматологічна поліклініка» Ніжинської міської ради Чернігівської області (вул. Батюка, буд. 7, м. Ніжин, 16600, код ЄДРПОУ - 05480631).

Суддя В.В. Падій