Справа № 520/7972/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 р. Справа № 520/7972/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024, (головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О.) по справі № 520/7972/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 50 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: 16 років 8 місяців 15 днів на посаді судді; 23 роки 9 місяців 7 днів служби в органах прокуратури (в тому числі стажера на посаді помічника прокурора); 1 рік 11 місяців - половина строку навчання, всього 42 роки 4 місяці 22 дні.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити розрахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 29.02.2024 у розмірі 94 відсотки від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з виплатою недоотриманих сум щомісячного грошового утримання.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 позов задоволено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що нормативно-правові акти, якими було передбачено врахування до стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання періоду половини строку навчання за денною формою на момент виходу позивача у відставку, втратили чинність, а тому не можуть застосовуватись під час вирішення даного спору. Крім того, вказує, що ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено зарахування до стажу роботи періоду служби в органах прокуратури.

Вважає, що ним не звужувалися права позивача, оскільки управління керувалося нормами законодавства, чинного на момент звільнення позивача та призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач не подала відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1979 до 01.07.1983 навчалась за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (половина строку навчання складає 1 рік 11 місяців), з липня 1983 р. до липня 1984 р. працювала стажером помічника прокурора Семенівського району прокуратури Полтавської області, з червня 1993 р. до вересня 1994 р. на посаді слідчого прокуратури Семенівського району прокуратури Полтавської області, з вересня 1994 р. до грудня 2000 р. на посаді прокурора Козельщинського району Полтавської області, із грудня 2000 р. по липень 2002 р. на посаді прокурора Новосанжарського району Полтавської області, із липня по грудень 2002 року на посаді заступника начальника відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Полтавської області, із січня 2003 р. по грудень 2005 р. на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури Харківської області, із грудня 2005 р. по червень 2006 р. на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Харківської області, із червня 2006 р. по лютий 2007 р. на посаді прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Харківської області, у лютому-червні 2007 року на посаді заступника начальника відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Харківської області, що підтверджується відомостями з трудової книжки (а.с. 18-33).

Указом Президента України від 07 червня 2007 року №509/2007 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду, постановою Верховної Ради України від 07.06.2012 № 4919-VІ обрана суддею Харківського окружного адміністративного суду безстроково, постановою Верховної Ради України від 18.04.2013 № 212-VIII обрана суддею Харківського апеляційного адміністративного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 10.01.2019 № 47/0/15-19 ОСОБА_1 переведена на посаду судді Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 540/0/15-24 від 22.02.2024 ОСОБА_1 звільнена з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 11-15).

Згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначеного Вищою радою правосуддя, стаж роботи позивача становить 42 роки 4 місяці 22 дні.

29.02.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про переведення її з пенсії за вислугою років на довічне грошове утримання судді у відставці (а.с. 43-44).

Рішенням Київського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова № 01 від 08.03.2024 переведено ОСОБА_1 з пенсії за вислугою років на довічне грошове утримання судді у розмірі 50%, із розрахунку стажу роботи позивача на посаді судді - 20 років 1 місяць 29 днів, що підтверджується відомостями з пенсійної справи (а.с. 9).

До стажу роботи ОСОБА_1 пенсійним органом не включено половину строку навчання на денній формі вищого навчального закладу, а також періоди роботи в органах прокуратури.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі законодавства, чинного на час призначення позивача на посаду судді, періоди роботи на посадах в органах прокуратури, половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, підлягали зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та в сукупності зі стажем роботи на посаді судді надають право на призначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 94% від суддівської винагороди.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 22.10.2020 у справі №420/1234/19.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.

Згідно з п. 4 ч.6 ст. 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.

Судом встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя № 540/0/15-24 від 22.02.2024 ОСОБА_1 звільнена з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 2 ст. 137 Закону № 1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно з пунктом 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час обрання позивача на посаду судді (червень 2007 р.) питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується , зокрема час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз.2 ст.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності ст.1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року.

У відповідності до п.11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абз.4 п.34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про статус суддів» № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.

Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 31.03.2021 у справі №235/7316/16-а, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 12.05.2020 у справі №303/1504/17-а, від 30.03.2023 у справі № 280/2167/21, від 13.12.2023 у справі № 420/9332/21

Судом встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 16 років 8 місяців 15 днів. Також позивач в період з 01.09.1979 до 01.07.1983 навчалась за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського та в подальшому працювала на прокурорських посадах, а саме: з липня 1983 р. до липня 1984 р. - стажер помічника прокурора Семенівського району прокуратури Полтавської області, з червня 1993 р. до вересня 1994 р. слідчий прокуратури Семенівського району прокуратури Полтавської області, з вересня 1994 р. до грудня 2000 р. прокурор Козельщинського району Полтавської області, із грудня 2000 р. по липень 2002 р. прокурор Новосанжарського району Полтавської області, із липня по грудень 2002 року заступник начальника відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Полтавської області, із січня 2003 р. по грудень 2005 р. прокурор відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури Харківської області, із грудня 2005 р. по червень 2006 р. старший прокурор відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Харківської області, із червня 2006 р. по лютий 2007 р. прокурор відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Харківської області, у лютому-червні 2007 року заступник начальника відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Харківської області.

Колегія суддів зазначає, що оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 16 років (при достатніх 10), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до стажу роботи, який дає судді право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, враховується половина строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського та робота на прокурорських посадах.

Крім того, колегія суддів зауважує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 року у справі № 308/6953/17 та від 30.01.2020 у справі №592/3694/17, від 20.04.2021 у справі № 344/5707/19.

Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2018 року у справі № 559/443/18 зазначив, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та періоду служби в органах прокуратури, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стажу роботи позивача на посаді судді має бути зараховано половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, роботу на посадах в органах прокуратури, що в свою чергу, дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 94% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

Доводи апелянта про те, що врахування до стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання половини строку навчання та служби в органах прокуратури у чинній на момент відставки позивача редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, за приписами пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VІ (у редакції Закону від 07.07.2010) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 по справі № 520/7972/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова