Справа № 480/2891/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 р.Справа № 480/2891/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.05.2024, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/2891/24

за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

третя особа: ОСОБА_1

про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - ОСОБА_1 , в якій просило:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу ПВР УЗПВР у Сумській області Ричкаля Сергія Павловича (далі ОСОБА_2 ) щодо винесення постанови про накладання штрафу на позивача від 26.03.2024 ВП №73826136 у справі №480/6631/22;

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу ПВР УЗПВР у Сумській області Ричкаля С.П. від 26.03.2024 ВП №73826136 про накладення на ТУ ДСА України в Сумській області штрафу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ричкаля Сергія Павловича від 26.03.2024 ВП №73826136 про накладення штрафу.

Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок бюджетних асигнувань на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1211,20грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, третя особа - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається, зазначає, що позивачем були нараховані стимулюючі виплати як працівникам ТУ ДСА в Сумській області, так і працівникам апаратів загальних судів у збільшеному розмірі, таким чином у ТУ ДСА України в Сумській області була та є реальна можливості забезпечити виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року, ухваленого у справі № 480/6631/22, та здійснити виплату ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди за період з 01 січня 2022 року до 30 грудня 2022 року в сумі 168 844 грн 50 коп у встановлений державним виконавцем строк. Зазначає, що ТУ ДСА України в Сумській області без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк не виконало рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року, ухвалене у справі № 480/6631/22, про зобов`язання здійснити нарахування та виплату мені як судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області суддівської винагороди за період з 01 січня 2022 року до ЗО вересня 2022 року у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів, то державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ричкалем С.П. 26 березня 2024 року правомірно та з дотриманням вимог діючого законодавства України, була винесена постанова про накладення на Територіальне управління ДСА України в Сумській області штрафу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в яких наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України та керуючись ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 30.11.2023 Сумським окружним адміністративним судом після набрання рішення від 11.09.2023 у справі №480/6631/22 законної сили було видано виконавчий лист про зобов`язання ТУ ДСА в Сумській області здійснити нарахування та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01 січня 2022 року до 30 вересня 2022 року у відповідності до вимог статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого з 1 січня 2022 року складає 2 481,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум.

15.01.2024 за заявою ОСОБА_1 вказаний виконавчий лист звернено до примусового виконання та постановою головного державного виконавця Відділу ПВР УЗПВР у Сумській області Ричкаля С.П. відкрито ВП №73826136 з приводу примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Згідно пункту 2 вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику встановлено строк в 10 робочих днів для виконання рішення суду.

30.01.2024 головним державним виконавцем Відділу ПВР УЗПВР у Сумській області Ричкалем С.П. складено вимогу №_06.1/16, згідно якої виконавець вимагав у ТУ ДСА України в Сумській області у триденний термін з моменту отримання вимоги надати пояснення щодо проведення дій на виконання рішення суду у справі №480/6631/22 та належним чином завірені копії документів, що підтверджують його виконання.

Позивач, отримавши вказану постанову про відкриття виконавчого провадження та вимогу виконавця від 30.01.2024, листами від 01.02.2024 №02-626/24, від 08.02.2024 №02-627/24, повідомило відповідача про те, що боржник самостійно приступив до виконання судового рішення ще до відкриття виконавчого провадження, частково виконав його та здійснив всі необхідні дії для повного виконання. Зокрема, з метою виконання рішення суду у справі №480/6631/22 боржником проведено перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 30.09.2022, після надходження кошторису за КПКВК 0501150 ОСОБА_1 частково виплачено у грудні 2023р. суму 1424,85грн.,у січні 2024р. суму в 2000грн.

У подальшому, 05.03.2024 головним державним виконавцем Відділу ПВР УЗПВР у Сумській області Ричкалем С.П. знову складено вимогу №_06.1/16/73826136, згідно якої виконавець вимагав у ТУ ДСА України в Сумській області у триденний термін з моменту отримання вимоги надати пояснення щодо проведення дій на виконання рішення суду у справі №480/6631/22 та належним чином завірені копії документів, що підтверджують його виконання.

Так, на виконання вимоги виконавця від 05.03.2024, листом від 11.03.2024 №02-1385/24 ТУ ДСА України в Сумській області повідомило відповідача про те, що боржник неодноразово звертався до головного розпорядника коштів ДСА України про виділення додаткових бюджетних асигнувань на бюджетну програму 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів і установ системи правосуддя, втім ДСА України повідомило, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно з чинним законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний рік. Законом України Про державний бюджет на 2024 рік передбачена вище вказана програма, головним розпорядником якої визначено ДСА України та затверджено видатки в розмірі 10,0млн.грн., що розподілені між судами та установами систем правосуддя.

Вкотре у листі вказано, що з метою виконання рішення суду у справі №480/6631/22 боржником проведено перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 30.09.2022, після надходження кошторису за КПКВК 0501150 ОСОБА_1 частково виплачено у грудні 2023р. суму 1424,85грн., 31.01.2024 суму в 2000грн.

Додатково вказано, що ТУ ДСА України в Сумській області звернулось до ДСА України та надало пропозиції щодо перерозподілу бюджетних асигнувань на 2024 рік, щоб сплатити кредиторську заборгованість, яка утворилась на 01.01.2024 у справі ОСОБА_1 .

Також вказано, що ТУ ДСА України в Сумській області листом від 07.02.2024 звернулось до ДСА України про виділення додаткових бюджетних асигнувань у сумі 221948,19грн. за КЕКВ 2730 КПКВ 0501150 для виконання виконавчого провадження №73826136 від 15.01.2024.

Також у листі від 11.03.2024 ТУ ДСА України в Сумській області вказало, що судове рішення в частині виплати коштів управлінням в повному обсязі не виконано по причині відсутності бюджетного фінансування. Боржник є державним органом, який розпоряджається бюджетними коштами, які виділяються на конкретно визначені цілі, та разом з тим не має бюджетних призначень на виконання рішень судів.

Втім головним державним виконавцем Відділу ПВР УЗПВР у Сумській області Ричкалем С.П. прийнято постанову від 26.03.2024 ВП №73826136 про накладення на ТУ ДСА України в Сумській області штрафу у розмірі 5100,00грн. за невиконання боржником рішення суду без поважних причин відповідно до ст.ст. 63, 75 Закону України Про виконавче провадження.

В постанові про накладення штрафу вказано, що державним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу від 05.03.2024 якою було зобов`язано боржника в триденний термін з моменту її отримання надати пояснення щодо проведених дій на виконання рішення суду та належним чином завірені копії документів, що підтверджують виконання.

У відповідь на вимогу, листом від 11.03.2024 №02-1385/24 боржником було повідомлено, що рішення суду не виконане в частині повної виплати нарахованих коштів.

До того ж в ході телефонної розмови ОСОБА_1 повідомила, що станом на 25.03.2024 виплату суддівської винагороди за період з 01 січня 2022 року до 30 вересня 2022 року у відповідності до вимог статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого з 1 січня 2022 року складає 2 481,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум нею в повному обсязі отримано не було.

Також з посиланням на постанову Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №240/3698/14508/19 вказано, що формальний підхід до виконання рішення суду, як то ведення переписки між державними органами та/або іншими юридичними та/або фізичними особами, яка не забезпечує реальне виконання рішення суду, не можуть вважатись достатніми та вичерпними заходами для його повного та фактичного виконання.

Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу від 26.03.2024 ВП №73826136, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ТУ ДСА України в Сумській області, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, вжило усіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду, то невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів (заборгованості) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. При цьому, накладення штрафу жодним чином не захищає право стягувача на отримання бюджетних коштів.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема обов`язковість виконання рішень (ст. 2 вказаного Закону).

Як визначено п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

На підставі ч.1 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із ч.ч.5, 6 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону України Про виконавче провадження, за змістом частин першої-третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У свою чергу, стаття 75 Закону № 1404-VIII встановлює відповідальність, серед іншого, за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання (ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII).

Аналізуючи наведені положення Закону №1404-VIII в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Поряд з цим умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, лише невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття рішення про накладення штрафу державним виконавцем має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин. При цьому, притягаючи боржника до відповідальності за невиконання судового рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, виконавець повинен ретельно дослідити всі обставини справи та, зокрема, належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків і встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.

У свою чергу, поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.11.2019 у справі №420/70/19, від 09.12.2020 у справі №522/19758/18, від 22.04.2021 у справі №1440/2242/18, від 20.05.2021 у справі №420/5465/18, від 03 квітня 2024 року у справі №620/6019/23.

Судовим розглядом встановлено, що з метою виконання рішення суду у справі №480/6631/22, ТУ ДСА України в Сумській області здійснило розрахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 та яка (з урахуванням обов`язків платежів) склала 168844,50грн.

ОСОБА_1 було виплачено суддівську винагороду в сумі 1424,85 грн., що вбачається з платіжної інструкції від 04.12.2023.

Згідно довідки № 157 від 25.12.2023 про зміни до кошторису додатково виділено (з урахуванням обов`язків платежів) 9180,00 грн., сума до виплати склала 7389,90грн. 28.12.2023 ТУ ДСА України в Сумській області надало до Головного управління Державної Казначейської служби України в Сумській області документи для реєстрації та виплати суддівської винагороди судді Ярмак О.М. Втім, Головним управлінням Державної Казначейської служби України в Сумській області були перераховані лише податки, у зв`язку з чим 7389,90грн. станом на 01.01.2024 обліковувались як кредиторська заборгованість.

Кошторисом на 2024 рік по КПКВК 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя затверджено 23800,00 грн.

У зв`язку з цим згідно платіжної інструкції від 29.01.2024 судді ОСОБА_1 було виплачено частково суддівську винагороду в сумі 2000грн. Пізніше, згідно платіжних інструкцій від 08.02.2024 та від 12.03.2024 судді ОСОБА_1 додатково перераховано 2000 грн. та 3389,90грн. відповідно.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово звертався до головного розпорядника коштів ДСА України про виділення додаткових бюджетних асигнувань на бюджетну програму 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Про вказані вжиті заходи щодо виконання судового рішення позивач повідомляв державного виконавця, у тому числі на його вимоги від 30.01.2024 та від 05.03.2024 листами від 01.02.2024 №02-626/24, від 01.02.2024 №02-627/24, від 11.03.2024 №02-1385/24 з відповідними доказами на підтвердження обставин, викладених у листах, що представником відповідача у судовому засіданні не заперечувалось.

Отже, станом на день винесення оскаржуваної у цій справі постанови про накладення штрафу у державного виконавця була наявна інформація про вжиті позивачем заходи щодо виконання ним рішення суду у справі №480/6631/22, зокрема, про здійснення розрахунку суддівської винагороди та часткової виплати заборгованості, а також про підстави невиплати всієї суми заборгованості.

Поряд з цим, в оскаржуваній постанові про накладення штрафу відсутня належна оцінка державним виконавцем отриманої інформації в контексті причин невиконання боржником рішення суду, в т.ч. на винесені вимоги. Державний виконавець лише обмежився формальним зазначенням, що листом від 11.03.2024 боржником повідомлено про невиконання рішення суду в частині повної виплати нарахованих коштів, а в ході телефонної розмови з ОСОБА_1 останньою повідомлено що станом на 25.03.2024 виплату суддівської винагороди за період з 01.01.2022 по 30.09.2022 нею не отримано.

Однак, в оскаржуваній постанові відсутні відомості щодо наданої боржником інформації та обґрунтування ним висновку про причини, які зазначив боржник, що перешкодили йому виконати рішення суду. Висновок про неповажні причини невиконання рішення суду державним виконавцем зроблено без аналізу та оцінки всіх дій, які вжив боржник для виконання рішення суду, та без урахування особливостей виконання судового рішення, яким зобов`язано ТУ ДСА в Сумській області нарахувати та виплати суддівську винагороду.

Засади та порядок фінансування судів установлені статтями 148, 149 Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (далі - Закон № 1402-VIII).

Так, частинами першою, третьою, четвертою статті 148 Закону №1402-VIII установлено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, що затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 № 141/0/15-19, ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Пунктом 2 цього Положення закріплено, що ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.

Згідно пункту 3 Положення територіальні управління ДСА України є її територіальними органами.

У свою чергу згідно із п.1,3 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 10.05.2023 № 229, ТУ ДСА в Сумській області є територіальним органом Державної судової адміністрації України та підконтрольне їй. Основним завданням територіального управління є організаційне та фінансове забезпечення діяльності місцевих судів, крім господарських та адміністративних (далі - суди), з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів і забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.

Згідно із п.4 вказаного Положення ТУ ДСА в Сумській області відповідно до покладених на нього завдань: 1) забезпечує належні умови діяльності судів у межах повноважень, визначених законом; 3) здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України нижчого рівня щодо забезпечення діяльності територіального управління та судів у відповідному регіоні; 4) забезпечує дотримання фінансово-бюджетної дисципліни, ефективне, результативне і цільове використання коштів державного бюджету, законність використання ресурсів та майна, запобігання порушенням та зловживанням, а також своєчасність вжиття відповідних заходів реагування, зокрема в частині відшкодування заподіяної шкоди (втрат) та притягнення до відповідальності винних посадових осіб.

За приписами частини першою статті 149 Закону №1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Так, відповідно до частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

За приписами частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону України № 1402-VIII, з урахуванням положень Бюджетного кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України.

Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення відповідачем можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

За наявних у справі матеріалів вбачається, що ТУ ДСА України в Сумській області у 2023 році та 2024 році листами зверталось до ДСА України про виділення додаткових бюджетних асигнувань, у тому числі для виконання рішення суду у справі №480/6631/22, у відповідь на які ДСА України повідомило ТУ ДСА в Сумській області про те, що бюджетні призначення для судової влади, повністю розподілені між судами, органами та установами системи правосуддя. У зв`язку з цим ДСА України на сьогодні немає можливості виділити додаткові кошти.

Крім того, ДСА України вказало, що "порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення регулюється Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" і Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі Порядок №845). Виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів", головним розпорядником якої є ДСА України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період».

Приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу у зв`язку з невиконання рішенням суду без поважних причин, відповідачем не була надано оцінка вказаним вище обставинам, у той час як поважність причин залежить від низки обставин, але спільним має бути те, що вони об`єктивно перешкоджали боржнику виконати покладене на нього зобов`язання (згідно з рішенням, яке підлягає примусовому виконанню) у визначений спосіб та встановлений для цього строк.

Не менш важливо у цьому зв`язку пам`ятати також і про засади виконавчого провадження, зокрема - у контексті цієї справи - про такі з них, як справедливість, неупередженість та об`єктивність, які мали б теж слугувати своєрідним орієнтиром під час примусового виконання рішень зобов`язального характеру, надто коли йдеться про поважність причин його невиконання та пов`язану з цим юридичну відповідальності боржника.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач намагався виконати рішення суду у повному обсязі, шляхом нарахування суддівської винагороди за спірний період, часткової виплати заборгованості, а також шляхом звернення до головного розпорядника бюджетних коштів - ДСА України про виділення позивачу додаткових коштів для виплати ОСОБА_1 нарахованої їй суми суддівської винагороди у повному обсязі 168844,50грн.

Отже, ТУ ДСА України в Сумській області, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, вжило усіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду, то невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів (заборгованості) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. При цьому, накладення штрафу жодним чином не захищає право стягувача на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, від 21.02.2018 у справі №814/2655/14, від 13.06.2018 у справі №757/29541/14-а, від 19.08.2020 у справі №140/784/19, від 21.08.2019 у справі №754/3105/17, а також, зокрема, у постановах від 18 червня 2019 року у справі № 826/721/16, від 24 жовтня 2019 року у справі №821/322/17.

Приймаючи спірну постанову від 26.03.2024 ВП №73826136 про накладення штрафу, державний виконавець жодним чином не здійснив перевірку наданих ТУ ДСА України в Сумській області обґрунтувань щодо об`єктивної не можливості виконання рішення суду. Державний виконавець обмежився лише констатуванням факту не виконання рішення суду в частині виплати боргу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова від 26.03.2024 ВП №73826136 про накладення штрафу є не обґрунтованою, передчасною та прийнятою без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не досліджено в повній мірі причини невиконання вищевказаного судового рішення позивачем, що свідчить про відсутність обґрунтованих підстав для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу, оскільки виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи апелянта про те, що в 2023р. позивачем були нараховані стимулюючі виплати як працівникам ТУ ДСА в Сумській області, так і працівникам апаратів загальних судів у збільшеному розмірі, є аналогічними доводам позовної заяви, котрим судом першої інстанції надана ґрунтована оцінка, а також такі доводи не спростовують вказаних вище висновків суду, оскільки, як вже зазначалось вище, виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів здійснюється за рахунок коштів окремої бюджетної програми у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період. Крім того, вказані обставини не були прокладені в основу прийняття оскаржуваної постанови та висновку про неповажність виконання рішення суду.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 по справі №480/2891/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк