Справа № 380/21125/23
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:

- зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.08.2013 року №0058372 про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 );

- визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного Управління ДПС у Львівській області №Ф-6937-52-У від 22.02.2021 року та №Ф-6937-52-У від 06.11.2019 року.

Ухвалою судді від 27.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Посилається на те, що ніколи не був зареєстрований як фізична особа-підприємець у м.Львові чи Львівській області. Зазначив, що постійно проживав та був зареєстрований у м.Вишгород Київської області (з 1998 року). У зв`язку із цим, вважає, у Головного управління ДПС у Львівській області були відсутні правові підстави для формування та направлення позивачеві оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача, Головного управління ДПС у Львівській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що відповідно до ідентифікаційних даних з ІС «Податковий блок» позивач з 07.08.2013 року перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області як фізична особа-підприємець. Вказала, що 25.02.2021 року фізичну особу-підприємця припинено, але не знято з обліку, у зв`язку із наявною заборгованістю по єдиному соціальному внеску. Згідно розрахунку податкової заборгованості станом на 31.10.2019 року, у позивача обліковувалася заборгованість у розмірі 26539,26 грн; крім того, станом на 31.01.2021 року, у позивача обліковувалася заборгованість у розмірі 37788,74 грн. Зазначене слугувало підставою для виставлення Головним управлінням ДПС у Львівській області спірних вимог про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 року №Ф-6937-52-У та від 22.02.2021 року №Ф-6937-52-У. Зважаючи на викладене, вважає, що рішення відповідача є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України, а вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Від відповідача, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що 25.02.2021 року позивачем подано заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Вказав, що за результатом розгляду заяви приватним нотаріусом ОСОБА_2 вчинено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням за №01058372 від 25.02.2021 року. У зв`язку із цим, зазначив, що спірний запис про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 06.08.2013 року за « 0058372» є неактуальним, оскільки підприємницька діяльність ОСОБА_1 припинена за його заявою 25.02.2021 року. Просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

06.08.2013 року Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради проведено запис про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця позивача, ОСОБА_1 (№ НОМЕР_2 ). Місцезнаходженням фізичної особи-підприємця визначено АДРЕСА_1 .

07.08.2013 року позивача взято на облік в Головне управління ДПС у Львівській області як платника податків.

06.11.2019 року Головним управлінням ДПС у Львівській області виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6937-52-У, згідно якої, станом на 31.10.2019 року, заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 26539,26 грн. Вказану вимогу надіслано на зареєстроване у встановленому законом порядку місцезнаходження позивача.

Крім того, 22.02.2021 року року Головним управлінням ДПС у Львівській області виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6937-52-У, згідно якої, станом на 31.01.2021 року, заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 11249,48 грн. Вказану вимогу надіслано на зареєстроване у встановленому законом порядку місцезнаходження позивача.

25.02.2021 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, ОСОБА_1 , за його рішенням (№01058372).

Позивач пов`язує порушення своїх прав з діями Головного управління ДПС у Львівській області по формуванню та прийняттям відносно нього спірних вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6937-52-У від 06.11.2019 року та №Ф-6937-52-У від 22.02.2021 року, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI.

Згідно п.2 ч.1 ст.1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абз.абз.3, 4 п.1, п.4 ч.1 ст.4, платниками єдиного внеску є, з-поміж інших: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту);

фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

В силу вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній з 01.01.2017 року), єдиний внесок нараховується, зокрема: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно зі ст.12 цього Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску; здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

За правилами ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Заходи впливу та стягнення єдиного внеску визначені у ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до ч.ч.2-4 якої у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (далі Інструкція №449).

Згідно п.3 Розділу VI цієї Інструкції, податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІКС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Відповідно до п.4 Розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІКС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Суд установив, що в період з 06.08.2013 року по 25.02.2021 року позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Станом на 31.10.2019 року за позивачем обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 26539,26 грн, а станом на 31.01.2021 року у розмірі 11249,48 грн. Вказане підтверджується розрахунком заборгованості з ІС «Податковий блок».

Тому, відповідно до вищевказаних положень Закону, на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС, Головним управлінням ДПС у Львівській області виставлено оскаржувані у даній справі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2019 року №Ф-6937-52-У (у розмірі 26539,26 грн) та від 22.02.2021 року №Ф-6937-52-У (у розмірі 11249,48 грн).

При цьому, суд враховує, що позивачем не спростовано факт наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця у період з 06.08.2013 року по 25.02.2021 року та, як наслідок, належність позивача до платників єдиного внеску відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що спірні вимоги Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6937-52-У від 06.11.2019 року та №Ф-6937-52-У від 22.02.2021 року є такими, що відповідають наведеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, зокрема прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Щодо позовних вимог про зобов`язання Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.08.2013 року №0058372 про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , то, як підтверджено матеріалами справи, 25.02.2021 року приватним нотаріусом Теплюк Галиною Михайлівною проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця позивача, за його ж власним рішенням, про що внесено запис №01058372.

Тобто запис від 06.08.2013 року №0058372 про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є неактуальним, що свідчить про відсутність предмета спору в цій частині.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідачі виконали покладений на них ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довели правомірність своїх дій та рішень, чим спростували твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії слід відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.