Справа № 300/3015/24
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" червня 2024 р. справа № 300/3015/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про
визнання протиправними дій щодо незарахування позивачу до страхового стажу при призначенні 09.12.2023 пенсії за віком періодів робіт з 28.09.1978 по 14.05.1979, з 05.06.1981 по 04.12.1983 на посаді вантажник на виробництві цукроваріння; з 23.06.1983 по 16.03.1987 у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР; з 25.04.1988 по 01.08.1988 у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР; з 13.08.1999 по 08.02.2000 - період виплати матеріальної допомоги по безробіттю; з 30.06.2004 по 10.08.2004 у ТОВ агрофірма "Степове"; з 25.03.2014 по 31.03.2014 у приватного підприємця; з 01.10.2023 по 31.10.2023 у філії "Вигодського лісовою господарства" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України";
зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу за періодів робіт:
- з 28.09.1978 по 14.05.1979, з 05.06.1981 по 04.12.1983 на посаді вантажник на виробництві цукроваріння;
- з 23.06.1983 по 16.03.1987 у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР;
- з 25.04.1988 по 01.08.1988 у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР;
- з 13.08.1999 по 08.02.2000 - період виплати матеріальної допомоги по безробіттю;
- з 30.06.2004 по 10.08.2004 у ТОВ агрофірма "Степове";
- з 25.03.2014 по 31.03.2014 у приватного підприємця;
- з 01.10.2023 по 31.10.2023 у філії "Вигодського лісовою господарства" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду 06.05.2024 (а.с.39-42). Відповідно до відзиву відповідач заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні позову з наступних мотивів. Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 28.09.1978 по 14.05.1979, з 05.06.1981 по 04.12.1983 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , то в записах про звільнення наявні виправлення, підтверджуючих довідок позивачем не надано. Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 23.06 1983 по 16.03.1987, з 25.04.1988 по 01.08.1988 зазначено, що за періоди роботи в колгоспах не надано довідки про відпрацьовані трудодні. В період з 13.08.1999 по 08.02.2000 позивач отримував матеріальну допомогу, документ який підтверджує, що в цей період заявник проходив професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації не надано. Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 30.06.2004 по 10.08.2004 у ТОВ в агрофірма "Степове" відповідач просив врахувати, що страховий стаж за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діло до набрання чинності Законом № 1058-IV, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. Щодо періоду роботи позивача з 25.03.2014 по 31.03.2014 у приватного підприємця зазначено, що позивачем не надано трудового договору. 25.03.2024 між позивачем та фізичною особою-підприємцем укладено трудовий договір. На підтвердження періоду роботи за трудовим договором позивачем не надано жодних документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами, окрім трудової книжки. Разом з тим, дати закінчення трудової діяльності позивача не зазначено, інших документів, що підтверджують дату припинення трудового договору в матеріалах справи не має. Щодо періоду роботи з 01.10.2023 по 31.10.2023, то даний період враховано до страхового стажу позивача при призначенні пенсії. Зазначено, що орган Пенсійного фонду має саме право вимагати та перевіряти документи, а не обов`язок збирати документи замість громадянина, який звертається за пенсією.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 09.12.2023 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (а.с.11, 12).
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працював у періоди:
з 28.09.1978 зарахований вантажником на виробництві цукроваріння (запис № 1). Запис № 2 трудової книжки про звільнення з роботи за власним бажанням містить виправлення: в році дати (рядок № 2); в даті наказу № 630, на підставі якого внесено запис (рядок № 4);
з 19.04.1983 по 13.05.1983 - на посаді робочий будівельної бригади у Колгоспі "Виселена" Латвійської РСР (записи №№ 3, 4);
з 23.05.1983 по 16.03.1987 - на посаді робочий в будівництві у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР (записи №№ 5, 6);
з 25.04.1988 по 01.08.1988 - на посаді будівельник у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР (записи №№ 7, 8);
з 13.08.1999 по 08.02.2000 - період виплати матеріальної допомоги по безробіттю (записи №№ 14, 15);
з 15.05.2004 по 10.08.2004 - на посаді робочий у ТОВ агрофірма "Степове" (записи №№ 24, 25);
з 25.03.2014 по 31.03.2014 - у приватного підприємця ОСОБА_2 згідно трудового договору (записи №№ 84, 85);
з 03.04.2023 по 31.10.2023 - на посаді робітник у філії "Вигодського лісового господарства" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (записи №№ 118, 119) (а.с.14-31).
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема, в Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII, йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Відповідно до статті 48 Кодекс законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудова книжка ведеться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів, тобто перебувають у трудових відносинах. На позаштатних працівників трудова книжка ведеться за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Також відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Порядок ведення трудових книжок працівників визначено в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, відповідно до пунктів 2.2, 2.4 якої до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
До прийняття наведеної вище Інструкції від 29.07.1993 № 58 порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, правилами пунктів 2.2, 2.3 якої було також передбачено, що заповнення трудової книжки вперше виробляється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому працювати. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до п.2.26 Інструкції від 20.06.1974 № 162 запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дату та номер.
В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Щодо вимог про визнання протиправними дій щодо незарахування позивачу до страхового стажу при призначенні 09.12.2023 пенсії за віком періодів робіт з 28.09.1978 по 14.05.1979, з 05.06.1981 по 04.12.1983 на посаді вантажник на виробництві цукроваріння та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу за періодів робіт: з 28.09.1978 по 14.05.1979, з 05.06.1981 по 04.12.1983 на посаді вантажник на виробництві цукроваріння, суд зазначає наступне.
Відповідач зазначив, що в записах про звільнення наявні виправлення, підтверджуючих довідок позивачем не надано.
Як встановлено, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працював у періоди: з 28.09.1978 зарахований вантажником на виробництві цукроваріння (запис № 1). Запис № 2 трудової книжки про звільнення з роботи за власним бажанням містить виправлення: в році дати (рядок № 2); в даті наказу № 630, на підставі якого внесено запис (рядок № 4) (а.с.14).
Водночас, спірний період на посаді вантажник на виробництві цукроваріння (записи трудової книжки №№ НОМЕР_3 , 2) пересікається з періодами робіт на посаді робочий будівельної бригади у Колгоспі " ІНФОРМАЦІЯ_2 " Латвійської РСР (записи трудової книжки №№ НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ) та у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР (записи трудової книжки №№ НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ).
Виправлення запису № 2 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 про звільнення з роботи за власним бажанням в році дати (рядок № 2) та в даті наказу № 630, на підставі якого внесено запис (рядок № 4) (а.с.14) не дають можливості встановити дату звільнення, оскільки не ідентифікують таку дату.
При цьому, жодних інших доказів на підтвердження дати звільнення згідно запису № 2 трудової книжки, крім трудової книжки, позивачем не надано суду.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оскільки жодних інших доказів на підтвердження дати звільнення згідно запису № 2 трудової книжки, крім трудової книжки, позивачем не надано суду, а виправлення запису № 2 трудової книжки про звільнення з роботи в році дати (рядок № 2) та в даті наказу № 630, на підставі якого внесено запис (рядок № 4) не дають можливості встановити дату звільнення, то на час вирішення цієї справи немає правових підстав для зарахування позивачу до страхового стажу періодів робіт з 28.09.1978 по 14.05.1979, з 05.06.1981 по 04.12.1983 на посаді вантажник на виробництві цукроваріння.
За таких обставин, відсутні підстави для зарахування позивачу до його страхового стажу періодів робіт з 28.09.1978 по 14.05.1979, з 05.06.1981 по 04.12.1983 на посаді вантажник на виробництві цукроваріння.
Щодо вимог про визнання протиправними дій щодо незарахування позивачу до страхового стажу при призначенні 09.12.2023 пенсії за віком періодів робіт: з 23.06.1983 по 16.03.1987 у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР та з 25.04.1988 по 01.08.1988 у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР; зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу за періодів робіт: з 23.06.1983 по 16.03.1987 у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР; з 25.04.1988 по 01.08.1988 у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР, суд зазначає наступне.
Відповідачем свої доводи мотивовано тим, що за періоди роботи в колгоспах не надано довідки про відпрацьовані трудодні.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310.
Відповідно до п.1, п.2, п.5, п.6 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Таким чином, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або відповідних записів у ній, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.
Пенсійний орган не довів, що позивач без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідач не позбавлений права у разі наявності сумнівів звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, провести відповідні зустрічні звірки тощо. В цьому випадку пенсійний орган не надав суду доказів вчинення таких дій.
У матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах.
Як встановлено, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працював у періоди:
з 23.05.1983 по 16.03.1987 - на посаді робочий в будівництві у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР (записи №№ 5, 6);
з 25.04.1988 по 01.08.1988 - на посаді будівельник у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР (записи №№ 7, 8).
Враховуючи, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працював у періоди: з 23.05.1983 по 16.03.1987 - на посаді робочий в будівництві у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР (записи №№ 5, 6); з 25.04.1988 по 01.08.1988 - на посаді будівельник у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР (записи №№ 7, 8), підлягають до зарахування до страхового стажу позивач періоди робіт згідно записів №№ 5, 6, 7, 8 трудової книжки серії НОМЕР_1 , а не як просить позивач в частини періоду з 23.06.1983 по 16.03.1987.
За таких обставин пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди робіт: з 23.05.1983 по 16.03.1987 - на посаді робочий в будівництві у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР (записи №№ 5, 6); з 25.04.1988 по 01.08.1988 - на посаді будівельник у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР (записи №№ 7, 8).
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, з метою ефективного захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди робіт: з 23.05.1983 по 16.03.1987 - на посаді робочий в будівництві у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР (записи №№ 5, 6); з 25.04.1988 по 01.08.1988 - на посаді будівельник у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР (записи №№ 7, 8).
Щодо визнання протиправними дій щодо незарахування позивачу до страхового стажу при призначенні 09.12.2023 пенсії за віком періоду виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 13.08.1999 по 08.02.2000 та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу за періоду виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 13.08.1999 по 08.02.2000, суд зазначає наступне.
Згідно записів №№ 14, 15 трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач з 13.08.1999 по 08.02.2000 - період виплати позивачу матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст.31 Закону України "Про зайнятість населення" (а.с.16). Доказів, які б свідчили про недостовірність вказаних записів у трудовій книжці позивача, відповідачем суду не надано. При цьому, відповідачем не заперечується їх достовірність.
Відповідач свої заперечення мотивує тим, що в період з 13.08.1999 по 08.02.2000 позивач отримував матеріальну допомогу, проте не надано документ який підтверджує, що в цей період позивач проходив професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації.
Відповідно до абз.3 ч.1 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
За приписами пункту 1.1 Інструкції № 58 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до підпункту "е" пункту 2.12 Інструкції № 58, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи, зокрема, безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю - заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.
Пунктом 5.9 Інструкції про порядок реєстрації, перереєстрації та введення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості, затвердженої наказом Міністерства праці України № 14 від 01.03.1994, (далі - Інструкція № 14), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.04.1994 за № 74/283, (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у трудовій книжці безробітного працівники державної служби зайнятості роблять записи про час початку і закінчення виплати йому допомоги по безробіттю відповідно до пункту 15 Положення про порядок реєстрації громадян як безробітних, виплати допомоги по безробіттю та про умови подання додаткової матеріальної та іншої допомоги безробітним і членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.1993 № 315, та підпункту "а" пункту 2, 18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110.
Усі записи про призначення, відкладення, припинення виплати допомоги по безробіттю вносяться працівниками служби зайнятості після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку. Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Внесення відомостей до трудової книжки при призначенні допомоги по безробіттю:
У графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування центру зайнятості.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата призначення допомоги по безробіттю.
У графі 3 пишеться: "Призначено допомогу по безробіттю..." із посиланням на відповідну статтю, пункт Закону.
У графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. Після цього без підпису посадової особи центру зайнятості трудова книжка повертається безробітному.
Внесення відомостей про відкладення, припинення виплати допомоги по безробіттю провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата відкладення, припинення; у графі 3 "Відкладено (припинено) виплату допомоги по безробіттю..." із посиланням на відповідну статтю, пункт Закону; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. Увесь запис затверджується підписом працівника державної служби зайнятості і її печаткою.
У разі поновлення виплати допомоги по безробіттю записи у трудовій книжці безробітного провадяться з додержанням правил, які викладені вище.
Відповідно до підпункту "а" пункту 1 статті 29 Закону України "Про зайнятість населення" від 1 березня 1991 року № 803-XII (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) громадянам, які мають право на одержання допомоги по безробіттю, гарантується її виплата у розмірі не менш як 50 процентів середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи, але не нижче встановленої законодавством мінімальної заробітної плати - при втраті роботи на підприємстві, в установі та організації, якщо громадянин протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, мав оплачувану роботу не менш як 12 тижнів; максимальний розмір допомоги по безробіттю не може бути вищим від середньої заробітної плати, що склалася в народному господарстві відповідної області.
Виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку її виплати (підпункт "з" пункту 1 статті 30 цього Закону).
Трудова книжка позивача містить записи про призначення, відкладення, поновлення після відкладення та припинення виплати позивачу допомоги по безробіттю, що внесені центром зайнятості.
У трудовій книжці зазначено, на підставі чого внесено записи, - наказ, їх дата і номер. Увесь запис затверджено підписом працівника державної служби зайнятості та її печаткою.
З огляду на вищенаведене, відповідач протиправно не зарахував позивачу до страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 13.08.1999 по 08.02.2000.
Щодо вимог про визнання протиправними дій щодо незарахування позивачу до страхового стажу при призначенні пенсії за віком періодів робіт з 30.06.2004 по 10.08.2004 у ТОВ агрофірма "Степове" та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу за періодів робіт з 30.06.2004 по 10.08.2004 у ТОВ агрофірма "Степове", суд зазначає наступне.
Відповідач просив врахувати, що страховий стаж за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діло до набрання чинності Законом № 1058-IV, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим.
Згідно із статтею 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Схожі ситуації виникали у судовій практиці. Зокрема, у постанові від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 Верховний Суд дійшов наступного висновку: "внаслідок невиконання товариством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 1 січня 2004 року по 1 квітня 2005 року не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії. Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи." Суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку, оскільки як і у справі, що розглядається, позивач в оскаржуваний період також перебував на посаді директора. Цей правовий висновок підтримано у постанові Верховного Суду від 30.12.2021 у справі № 348/1249/17.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 340/1454/21.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено Згідно записів №№ 24, 25 трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працював на посаді робочий у ТОВ агрофірма "Степове" у період з 15.05.2004 по 10.08.2004 - (записи №№ 24, 25).
Враховуючи вищенаведене період роботи позивача у ТОВ агрофірма "Степове" з 01.07.2004 по 10.08.2004 слід зарахувати до страхового стажу позивача.
Щодо вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо незарахування позивачу до страхового стажу при призначенні пенсії за віком періоду роботи з 25.03.2014 по 31.03.2014 у приватного підприємця та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу за періоду роботи у приватного підприємця з 25.03.2014 по 31.03.2014, суд зазначає наступне.
Відповідачем зазначено, що позивачем не надано трудового договору. 25.03.2024 між позивачем та фізичною особою-підприємцем укладено трудовий договір. На підтвердження періоду роботи за трудовим договором позивачем не надано жодних документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами, окрім трудової книжки. Разом з тим, дати закінчення трудової діяльності позивача не зазначено, інших документів, що підтверджують дату припинення трудового договору в матеріалах справи не має.
Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а, відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII - основним документом, що підтверджує стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з аналізу зазначених норм вбачається, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку № 637.
Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків. Натомість вказані обставин доводяться з огляду на те, що період роботи має бути підтверджений належним та допустимим доказом, як то записом у трудовій книжці, наказом про прийняття на роботу, трудовим договором тощо.
Крім того, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Враховуючи наведене підлягає до зарахування позивачу до страхового стажу період роботи у фізичної особи підприємця з 25.03.2014 по 31.03.2014.
Щодо вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо незарахування позивачу до страхового стажу при призначенні 09.12.2023 пенсії за віком періоду роботи з 01.10.2023 по 31.10.2023 у філії "Вигодського лісовою господарства" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу за періоду роботи з 01.10.2023 по 31.10.2023 у філії "Вигодського лісового господарства" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", суд зазначає наступне.
Таким чином, суд дійшов до висновку, позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 800,00 гривень.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу при призначенні 09.12.2023 пенсії за віком періодів робіт: з 23.05.1983 по 16.03.1987 на посаді робочий в будівництві у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР; з 25.04.1988 по 01.08.1988 на посаді будівельник у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР; з 13.08.1999 по 08.02.2000 виплати матеріальної допомоги по безробіттю; з 01.07.2004 по 10.08.2004 у ТОВ агрофірма "Степове"; з 25.03.2014 по 31.03.2014 у фізичної особи підприємця.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 09.12.2023 із зарахуванням до страхового стажу за періодів робіт:
- з 23.05.1983 по 16.03.1987 на посаді робочий в будівництві у Колгоспі "Саркапай" Мадонського району Латвійської РСР (записи №№ 5, 6);
- з 25.04.1988 по 01.08.1988 на посаді будівельник у Колгоспі "Світене" Бауського району Латвійської РСР;
- з 13.08.1999 по 08.02.2000 виплати матеріальної допомоги по безробіттю;
- з 01.07.2004 по 10.08.2004 у ТОВ агрофірма "Степове";
- з 25.03.2014 по 31.03.2014 у фізичної особи підприємця.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.