Справа № 200/4068/24
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року Справа№200/4068/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

19 червня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), надісланий засобами поштового зв`язку 13 червня 2024 року, в якому позивач просив:

1. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, при обчисленні ОСОБА_1 в період з 28 грудня 2019 року по 04 квітня 2022 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме невизначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до вказаної постанови;

2. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та доплатити ОСОБА_1 за період з 28 грудня 2019 року по 04 квітня 2022 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідні тарифні коефіцієнти.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

20 червня 2024 суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував у відповідача докази.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в період з 28 грудня 2019 року по 04 квітня 2022 року проходив військову службу в Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 , де і перебував на грошовому забезпеченні.

Позивач доводив, що Військова частина НОМЕР_1 нараховувала і виплачувала грошове забезпечення не в повному обсязі внаслідок того, що розрахунок посадового окладу та окладу за військовим званням здійснювався з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року, в той час як належало застосовувати прожитковий мінімум, встановлений законом на 01 січня календарного року, в якому проводилось нарахування та виплата грошового забезпечення, як того вимагає п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 704) в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року.

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у визначенні в період з 28 грудня 2019 року по 04 квітня 2022 року розміру посадового окладу та окладу за військове звання без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2019 року, на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року, на 01 січня 2023 року, відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 704, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач зазначив, що належним способом захисту його порушеного права має бути покладання на відповідача обов`язку провести перерахунок та здійснити доплату за період з 28 грудня 2019 року по 04 квітня 2022 року включно належних з урахуванням проведених раніше виплат сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених з урахуванням п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідні тарифні коефіцієнти.

Просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Зазначив, що позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 28 грудня 2019 року по 04 квітня 2022 року.

Відповідач наголосив, що Постанова КМУ № 704 є підзаконним нормативно-правовим актом, яким Кабінет Міністрів України встановив види та розміри грошового забезпечення військовослужбовців.

Як вбачається зі структури Постанови КМУ № 704, п. 1 її постановляючої частини затверджені нормативні акти, зокрема тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (додаток 1), схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (додаток 14).

В п. 4 постановляючої частини Постанови КМУ № 704, який містить нормативні положення, наведений порядок визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.

Так, відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 704 на час прийняття цієї постанови передбачалося, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1 та 14 до Постанови КМУ № 704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру.

Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків.

У цих примітках норми права не містяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам» (далі Постанова КМУ № 103) до п. 4 Постанови КМУ № 704 внесені зміни, якими встановлена залежність розмірів посадового окладу і окладу за військовим (спеціальним) званням від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01 січня 2018 року, та вилучено умову, що такий розрахунок повинен проводиться, виходячи із 50% розміру мінімальної зарплати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Зміст приміток до додатків 1 та 14 до Постанови КМУ № 704 не був приведений у відповідність з нормою п. 4 цієї ж постанови, з яких не було вилучено умову, що такий розрахунок повинен проводитися виходячи із 50% розміру мінімальної зарплати, що є суто технічною помилкою, а не колізією норм права, яка не впливає на розміри окладів.

Такий висновок ґрунтується на тому, що примітки додатків 1 та 14 до Постанови КМУ № 704 не є нормами права та не встановлюють розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, а лише роз`яснюють порядок їх обчислення (множення).

Правовою нормою, яка встановлює розмір посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців та порядок їх обчислення, є п. 4 Постанови КМУ № 704.

П. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 1774), який набрав чинності 01 січня 2017 року, установлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Таким чином, згідно з Постановою КМУ № 704 (в редакції Постанови КМУ № 103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

З огляду на викладене, відповідач вважав помилковою позицію позивача щодо незастосування Військовою частиною НОМЕР_1 при обчисленні посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, такої розрахункової величини як мінімальна заробітна плата, оскільки зміст приміток до додатків 1 та 14 до Постанови КМУ № 704 не є нормами права та не узгоджуються з п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774.

Крім того, за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Конституційний Суд України в п. 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп зазначив, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 700/668/16-а, згідно з яким суб`єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов`язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов`язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державою, в особі її уповноважених органів.

Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий нормативний акт скасовує положення нормативного акту, прийнятого раніше, якщо обидва ці акти регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

З огляду на викладене та враховуючи те, що додатки 1 і 14 до Постанови КМУ № 704 затверджені 30 серпня 2017 року, а п. 4 цієї ж постанови змінено 21 лютого 2018 року на підставі Постанови КМУ № 103, то пріоритетним в цьому випадку є положення саме п. 4 Постанови КМУ № 704.

Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України № НОМЕР_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Внаслідок тимчасової окупації його населеного пункту позивач був вимушений залишити місце свого постійного проживання і набув статус внутрішньо переміщеної особи, про що свідчить відповідна довідка від 16 вересня 2016 року № 5106-6510.

Фактичне місце проживання/перебування позивача після переміщення: АДРЕСА_2 .

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Командуванням Високомобільних десантних військ Збройних Сил України 06 лютого 2018 року.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) зареєстрована як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

З приводу проходження позивачем військової служби суд встановив такі обставини.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 грудня 2019 року № 373 старший лейтенант ОСОБА_1 , призначений наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 30 вересня 2019 року № 121 на посаду помічника начальника автомобільної служби Військової частини НОМЕР_1 , з 28 грудня 2019 року був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Цим наказом позивачу встановлені посадовий оклад за посадою 4 090,00 грн, ВОС 5601003, ШПК капітан, премію у розмірі 95% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04 квітня 2022 року № 93 з урахуванням змін, внесених наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 липня 2023 року № 186, капітан ОСОБА_1 , старший офіцер відділення логістики Військової частини НОМЕР_1 , призначений наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 29 березня 2022 року № 44 на посаду начальника автомобільної служби озброєння логістики Військової частини НОМЕР_6 , з 04 квітня 2022 року був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Цей наказ передбачав виплату позивачеві щомісячної премії в розмірі 192% посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби в розмірі 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року, з 01 квітня 2022 року по 04 квітня 2022 року; додаткової винагороди військовослужбовцям на період воєнного стану згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану» за період безпосередньої участі у бойових діях або здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) в розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях і заходах з 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року, з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року, з 01 квітня 2022 року по 04 квітня 2022 року; надбавку за роботу з секретними документами 10% за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року, з 01 квітня 2022 року по 04 квітня 2022 року.

Отже, в період з 28 грудня 2019 року по 04 квітня 2022 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 на посадах помічника начальника автомобільної служби, старшого офіцера відділення логістики Військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у військовому званні «старший лейтенант», а в подальшому «капітан»; перебував на грошовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 .

На підставі розгорнутих довідок про розмір грошового забезпечення за 2019-2022 роки, розрахунку грошового забезпечення за неповний місяць (квітень 2022 року) та довідок про доходи за 2020-2022 роки, які видані Військовою частиною НОМЕР_1 , суд встановив такі обставини щодо нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за період проходження ним військової служби, з приводу якого виникли спірні правовідносини:

в грудні 2019 року нараховано грошове забезпечення в сумі 3 098,55 грн, в тому числі посадовий оклад 527,74 грн, оклад за військове звання 154,84 грн, надбавка за вислугу років 35% 238,90 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 809,06 грн, премія 95% 501,35 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 866,65 грн;

в січні 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 24 251,23 грн, в тому числі посадовий оклад 4 090,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 1 851,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 270,24 грн, премія 95% 3 885,50 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 10% 237,48 грн, індексація 216,51 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 6 500,00 грн;

в лютому 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 17 513,75 грн, в тому числі посадовий оклад 4 090,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 1 851,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 270,24 грн, премія 95% 3 885,50 грн, індексація 216,51 грн;

в березні 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 23 594,40 грн, в тому числі посадовий оклад 4 090,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 1 851,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 270,24 грн, премія 95% 3 885,50 грн, індексація 216,51 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 6 080,65 грн;

в квітні 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 22 497,08 грн, в тому числі посадовий оклад 4 090,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 1 851,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 270,24 грн, премія 95% 3 885,50 грн, індексація 216,51 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 4 983,33 грн;

в травні 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 18 562,14 грн, в тому числі посадовий оклад 4 090,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 1 851,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 270,24 грн, премія 95% 3 885,50 грн, індексація 216,51 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 1 048,39 грн;

в червні 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 25 035,52 грн, в тому числі посадовий оклад 4 650,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 047,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 934,01 грн, премія 75% 3 487,50 грн, індексація 216,51 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 6 500,00 грн;

в липні 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 26 286,42 грн, в тому числі посадовий оклад 4 650,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 047,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 934,01 грн, премія 75% 3 487,50 грн, індексація 226,29 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 4 403,23 грн, інші (одноразові премії, доплати або утримання) 3 337,89 грн;

в серпні 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 18 770,30 грн, в тому числі посадовий оклад 4 650,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 047,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 934,01 грн, премія 75% 3 487,50 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень 10% 225,00 грн, індексація 226,29 грн;

у вересні 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 21 376,09 грн, в тому числі посадовий оклад 5 910,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 488,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 8 427,48 грн, премія 45% 2 596,50 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень 10% 527,35 грн, індексація 226,26 грн;

в жовтні 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 19 671,62 грн, в тому числі посадовий оклад 5 070,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 194,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 7 431,83 грн, премія 60% 3 042,00 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень 10% 507,00 грн, індексація 226,29 грн;

в листопаді 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 19 671,62 грн, в тому числі посадовий оклад 5 070,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 194,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 7 431,83 грн, премія 60% 3 042,00 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень 10% 507,00 грн, індексація 226,29 грн;

в грудні 2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 29 727,02 грн, в тому числі посадовий оклад 4 650,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 047,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 934,01 грн, премія 75% 3 487,50 грн, індексація 226,29 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 11 181,72 грн;

в січні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 49 553,76 грн, в тому числі посадовий оклад 5 070,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 194,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 7 431,83 грн, премія 60% 3 042,00 грн, індексація 331,42 грн, грошова допомога на оздоровлення 18 784,01 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 11 500,00 грн;

в лютому 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 33 683,75 грн, в тому числі посадовий оклад 5 070,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 194,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 7 431,83 грн, премія 60% 3 042,00 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 10% 1 014,00 грн, індексація 331,42 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 13 400,00 грн;

в березні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 27 983,21 грн, в тому числі посадовий оклад 5 070,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 194,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 7 431,83 грн, премія 60% 3 042,00 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 10% 507,00 грн, індексація 331,42 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 8 206,46 грн;

в квітні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 33 176,75 грн, в тому числі посадовий оклад 5 070,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 194,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 7 431,83 грн, премія 60% 3 042,00 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 10% 507,00 грн, індексація 331,42 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 13 400,00 грн;

в травні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 32 312,44 грн, в тому числі посадовий оклад 4 650,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 047,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 934,01 грн, премія 75% 3 487,50 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 10% 465,00 грн, індексація 499,40 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 13 029,03 грн;

в червні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 33 054,38 грн, в тому числі посадовий оклад 4 650,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 047,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 934,01 грн, премія 75% 3 487,50 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 10% 465,00 грн, індексація 499,40 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 13 770,97 грн;

в липні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 26 389,86 грн, в тому числі посадовий оклад 4 650,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 047,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 934,01 грн, премія 75% 3 487,50 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 10% 465,00 грн, індексація 463,91 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 7 141,94 грн;

в серпні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 49 390,61 грн, в тому числі посадовий оклад 4 650,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 047,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 934,01 грн, премія 75% 3 487,50 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 10% 465,00 грн, індексація 616,15 грн, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань 18 784,01 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 11 206,44 грн;

у вересні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 37 238,23 грн, в тому числі посадовий оклад 4 650,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 047,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 934,01 грн, премія 75% 3 487,50 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 10% 465,00 грн, індексація 616,15 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 15 300,00 грн, інші (одноразові премії, доплати або утримання) 2 538,97 грн;

в жовтні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 30 498,24 грн, в тому числі посадовий оклад 4 650,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 047,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 934,01 грн, премія 75% 3 487,50 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 10% 465,00 грн, індексація 616,15 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 11 098,08 грн;

в листопаді 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 34 171,51 грн, в тому числі посадовий оклад 4 650,00 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 2 047,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 7 016,98 грн, премія 75% 3 487,50 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 10% 465,00 грн, індексація 540,03 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 14 670,00 грн;

в грудні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 30 567,56 грн, в тому числі посадовий оклад 4 007,42 грн, оклад за військове звання 1 200,00 грн, надбавка за вислугу років 35% 1 822,60 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 6 172,35 грн, премія 75% 2 539,45 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 10% 400,74 грн, індексація 540,03 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 13 400,00 грн, інші (одноразові премії, доплати або утримання) 484,97 грн;

в січні 2022 року нараховано грошове забезпечення в сумі 37 399,58 грн, в тому числі посадовий оклад 5 070,00 грн, оклад за військове звання 1 270,00 грн, надбавка за вислугу років 40% 2 536,00 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 7 793,13 грн, премія 60% 3 042,00 грн, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 10% 507,00 грн, індексація 586,35 грн, грошова винагорода за безпосередню участь в ООС 13 399,00 грн, інші (одноразові премії, доплати або утримання) 3 196,10 грн;

в лютому 2022 року нараховано грошове забезпечення в сумі 64 189,89 грн, в тому числі посадовий оклад 5 070,00 грн, оклад за військове звання 1 270,00 грн, надбавка за вислугу років 40% 2 536,00 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 7 793,13 грн, премія 174% 8 821,00 грн, індексація 672,35 грн, додаткова винагорода за період дії воєнного стану 38 026,61 грн;

в березні 2022 року нараховано грошове забезпечення в сумі 64 189,89 грн, в тому числі посадовий оклад 5 070,00 грн, оклад за військове звання 1 270,00 грн, надбавка за вислугу років 40% 2 536,00 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 7 793,13 грн, премія 174% 8 821,00 грн, індексація 672,35 грн, додаткова винагорода за період дії воєнного стану 38 026,61 грн;

в квітні 2022 року нараховано грошове забезпечення в сумі 103 737,73 грн, в тому числі посадовий оклад 676,00 грн, оклад за військове звання 169,33 грн, надбавка за вислугу років 40% 338,13 грн, надбавка за особливості проходження служби 87,8% 1 039,08 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень 10% 67,60 грн, премія 192% 1 297,92 грн, індексація 89,65 грн, додаткова винагорода за період дії воєнного стану 101 639,78 грн.

09 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з заявою, в якій, з-поміж іншого, просив провести перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 28 грудня 2019 року по 31 грудня 2022 року включно з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

У відповідь на цю заяву листом від 17 травня 2024 року № 962/5335 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивачеві про необґрунтованість його вимог, процитувала різні редакції п. 4 Постанови КМУ № 704, зазначила, що нарахування грошового забезпечення проведено з дотриманням вимог законодавства і роз`яснила, що у разі незгоди з прийнятим рішенням, позивач може його оскаржити в позасудовому або судовому порядку.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Ч. 4 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

П. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 704) затверджені, зокрема, тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

П. 2 Постанови КМУ № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

П. 4 Постанови КМУ № 704 (в первинній редакції) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам» (далі Постанова КМУ № 103), п. 6 якої внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, в Постанові КМУ № 704 пункт 4 викладено в такій редакції:

«4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Постанова КМУ № 103 набрала чинності 24 лютого 2018 року.

Проте, зміст приміток до додатків 1 та 14 Постанови КМУ № 704 не був приведений у відповідність з нормою п. 4 цієї ж постанови.

Згідно з п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції Постанови КМУ № 103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови КМУ № 103, яким, зокрема, були внесені зміни в п. 4 Постанови КМУ № 704.

Отже, зміни до п. 4 Постанови КМУ № 704, внесені на підставі п. 6 Постанови КМУ № 103, з 29 січня 2020 року не підлягають застосуванню.

Таким чином, відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, яка діяла до внесення змін п. 6 Постанови КМУ № 103, та правил, наведених в п. 1 Приміток до додатку 1 та в п. 1 Приміток до додатку 14 до Постанови КМУ № 704, розміри посадового окладу та окладу за військовими званнями з 29 січня 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Закон України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон № 2017) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями ст. 1 якого державні соціальні стандарти це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (ст. 6 Закону № 2017).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (п. 1) та порядок встановлення державних стандартів (п. 3).

Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів (окладів за військове (спеціальне) звання) із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому, п. 8 Прикінцевих положень Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закони України від 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон № 294), від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі Закон № 1082), від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі Закон № 1928), від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі Закон № 2710) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема, грошового забезпечення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2020, 2021, 2022, 2023 роки відповідно, не містять.

Тобто, положення п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військове (спеціальне) звання, розрахованих згідно з Постановою КМУ № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року до 01 січня 2020 року набрання чинності Законом № 294 не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п. 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст. 7 КАС суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).

Отже, з огляду на визначені в ч. 3 ст. 7 КАС правила, а також враховуючи те, що з 01 січня 2020 року положення п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військове (спеціальне) звання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону № 294, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Верховний Суд в постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 навів такі висновки:

(1) з 01 січня 2020 року положення п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою КМУ № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

[…]

(3) встановлене положеннями п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою КМУ № 704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Наведена вище правова позиці підтримана Верховним Судом і в постановах від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21, від 28 лютого 2023 року у справі № 380/18850/21, від 28 березня 2024 року у справі № 160/8290/23, від 25 квітня 2024 року у справі № 240/16735/21 та інших.

При цьому під час розгляду справи № 380/18850/21 Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин з 29 січня 2020 року (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) положень п. 4 Постанови № 704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто в редакції, яка була чинною до набрання чинності Постановою КМУ № 103.

12 травня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі Постанова КМУ № 481).

Постанова КМУ № 481 набрала чинності 20 травня 2023 року.

На підставі п. 2 Постанови КМУ № 481 внесені зміни до п. 4 Постанови КМУ № 704, шляхом викладення абзацу 1 в такій редакції:

«4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Таким чином, в період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року розмір посадового окладу та окладу за військовим званням позивача мав визначатися відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, та з урахуванням правил, наведених в п. 1 Приміток до додатку 1 та в п. 1 Приміток до додатку 14 до цієї постанови, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704.

Суд встановив, що в період з 28 грудня 2019 року по 04 квітня 2022 року включно ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посадах помічника начальника автомобільної служби, старшого офіцера відділення логістики Військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у військовому званні «старший лейтенант», а в подальшому «капітан».

Аналіз відомостей про нараховане позивачу грошове забезпечення дозволяє дійти висновку про те, що посадовий оклад ОСОБА_1 був визначений шляхом множення тарифного коефіцієнта, визначеного згідно з додатком 1 до Постанови КМУ № 704, на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 07 грудня 2017 року № 2246-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (далі Закон № 2246) на 01 січня 2018 року, та з урахуванням правил заокруглення, наведених в п. 1 Примітки до додатку 1 Постанови КМУ № 704.

Оклад позивача за військовим званням був визначений шляхом множення тарифного коефіцієнта, визначеного згідно з додатком 14 до Постанови КМУ № 704, на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом № 2246 на 01 січня 2018 року, та з урахуванням правил заокруглення, наведених в п. 1 Примітки до додатку 14 Постанови КМУ № 704.

Згадані вище складові грошового забезпечення були визначені із застосуванням п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, яка діяла з 24 лютого 2018 року по 29 січня 2020 року, тобто до набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, при обчисленні йому в період з 28 грудня 2019 року по 04 квітня 2022 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме невизначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до вказаної постанови;

З огляду на встановлені фактичні обставини та виходячи з правового регулювання спірних правовідносин, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС суд дійшов висновку, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у незастосуванні п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, та п. 1 Приміток до додатку 1 та п. 1 Приміток до додатку 14 до цієї постанови при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням в період з 29 січня 2020 року по 04 квітня 2022 року включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704, підлягає визнанню протиправною.

Протиправна бездіяльність відповідача мала наслідком не лише неправильне визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням позивача, а й інших щомісячних основних і додаткових видів грошового забезпечення, а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення, які обчислюються з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням.

За вказаних обставин відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача на отримання грошового забезпечення в повному розмірі, визначеному відповідно до законодавства, є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 :

- перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум;

- перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум;

- перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 01 січня 2022 року по 04 квітня 2022 року включно, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

Разом з цим не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині, яка стосується перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 28 грудня 2019 року по 28 січня 2020 року включно, з мотивів, які наведені судом вище.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Заперечення відповідача щодо застосування норм п. 4 Постанови КМУ № 704 не спростовують висновків суду по суті позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та не враховують висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Крім того, в контексті спірних правовідносин не йдеться про застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, а також приміток до додатків 1 і 14 до Постанови КМУ № 704 як «норми права», а тому суд відхиляє відповідні заперечення відповідача.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Щодо строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Строк звернення до адміністративного суду визначений ст. 122 КАС.

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 5 ст. 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Положення ст. 122 КАС не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У той же час ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), в редакції, чинній до 19 липня 2022 року, було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положень вказаної норми надав Конституційний Суд України в рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013.

Так, в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України навів висновок про те, що в аспекті конституційного звернення, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з п. 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин право позивача на звернення до адміністративного суду з приводу нарахування та виплати грошового забезпечення не було обмежено будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352) внесені зміни до КЗпП України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Закону № 2352 цей Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 липня 2022 року.

На підставі пп. 18 п. 1 розділу І Закону № 2352 назва та частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладені в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

На підставі пп. 19 п. 1 розділу І Закону № 2352 текст ст. 234 КЗпП України викладений в такій редакції:

«У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року».

Отже, внаслідок набрання чинності Законом № 2352, яким внесені зміни до ст. ст. 233, 234 КЗпП України, зазнало змін правове регулювання правовідносин, які виникли з питань стягнення заробітної плати.

Зокрема, з 19 липня 2022 року в КЗпП України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату, без обмеження будь-яким строком.

При цьому, ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, окремо взагалі не врегульовує питання щодо строку звернення до суду працівника з позовом про стягнення заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці.

Натомість, ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлений загальний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, який становить три місяця з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

А ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлені спеціальні строки звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору:

у справах про звільнення працівника місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення;

у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Закон № 2352 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії у часі.

Закон № 2352 містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, тобто з 19 липня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1/99-рп, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

З огляду на викладене тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Тобто, тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку. При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Таке правозастосування узгоджується з нормою ч. 4 ст. 3 КАС, відповідно до якої закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Отже, до позовних вимог ОСОБА_1 , які стосуються періоду з 28 грудня 2019 року по 04 квітня 2022 року включно, належить застосовувати норму ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції до внесення змін Законом № 2352, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин і передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної їй заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як наслідок, позивач не потребує поновлення строку звернення до суду.

Розподіл судових витрат.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. п. 1, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки предметом спору у справі є стягнення грошового забезпечення.

Докази здійснення позивачем інших судових витрат суду не надані.

Отже, відповідно до ст. 139 КАС судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у незастосуванні п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, та п. 1 Приміток до Додатку 1 та п. 1 Приміток до Додатку 14 до цієї постанови при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням в період з 29 січня 2020 року по 04 квітня 2022 року включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, за період з 01 січня 2022 року по 04 квітня 2022 року включно, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

6. В іншій частині позовних вимог відмовити.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

9. Повне судове рішення складено 28 червня 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко