Справа № 240/15369/22
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/15369/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

26 червня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3, у якій він просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_2 , яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- визнати протиправним та скасувати пункт 4 протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09.12.2021 №186;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у розмірі 881000,00 гривень, що відповідає 500-кратному прожитковому мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 календарного року.

В обґрунтування позову зазначив, що він є сином померлого, ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням останнім обов`язків військової служби, що підтверджується копією витягу з протоколу від 13.12.2018 №389 засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв. Позивач вважає, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби незалежно від часу звільнення з військової служби.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю його батька, ОСОБА_2 , яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Визнано протиправним та скасовано пункт 4 протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 02.12.2021 №186.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_5) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Вказує, що законодавством, яке діяло з 13.10.2018 та після цієї дати, не передбачене право на отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в силу тих обставин, що на дату смерті його батько, ОСОБА_2 , не проходив військову службу, отже не був військовослужбовцем. Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ (у ред. Закону №2443-VII, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалась виплата одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мало місце в період проходження ним військової служби. Стаття 16 Закону №2011-ХІІ (у ред. Закону №2443-VII) передбачала виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця, а не осіб, звільнених з військової служби. Оскільки батько позивача на час смерті не був військовослужбовцем (звільнений з військової служби у жовтні 1997 році), відтак, у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги згідно ст.16 Закону №2011-ХІІ та Порядку №975. Крім цього, п.8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Згідно з п.3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть. Позивач звернувся із заявою про допомогу 13.10.2021, тобто понад трирічний термін після смерті батька (ІНФОРМАЦІЯ_2).

24 червня 2024 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 . У поданому відзиві позивач заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, просить рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 Новоград-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свою чергу, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 .

Розглянувши подані документи, комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день смерті ОСОБА_2 не був військовослужбовцем. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2, а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 03.10.1997 №130 підполковника ОСОБА_2 виключено зі списків частини 03.10.1997, тобто до дня смерті, отже на час смерті він не був військовослужбовцем. Стаття 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця, передбачала виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовців, а не осіб, звільнених зі служби. Виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення зі служби, запроваджена Законом України від 06.09.2018 №2522-УІІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців", який набрав чинності з 13.10.2018. Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення з військової служби, здійснюється у випадках, що настали з 13.10.2018. Крім цього, згідно з пунктом 8 статті 16-3 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Згідно з пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності овлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 року №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть. Заявник звернувся із заявою про допомогу 13.10.2021, тобто понад трирічний термін після смерті батька (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулась з позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування пункту 4 протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 02.12.2021 №186, а також шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та зазначає наступне.

Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною першою статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктами 1,2 частини другої цієї статті Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби чи мали місце в період її проходження незалежно від часу звільнення з військової служби.

Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Таким чином, якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби чи проходження військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.

Правова позиція щодо застосування наведених норм права у схожих правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №2240/2957/18, від 10.08.2020 у справі №295/14571/17 та від 13.05.2020 у справі №489/4898/16-а, і колегія суддів не вбачає підстав відступати від такої.

Відтак, вищезазначене спростовує правову позицію відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги сину померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 на день смерті не був військовослужбовцем.

Також, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та на підставі Закону №2011-XII виникає у членів сім`ї загиблого за умови якщо загибель (смерть) військовослужбовця настала у період проходження військовослужбовцем військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби. Таке право безпосередньо пов`язане з датою смерті військовослужбовця та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Зазначена правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду у справах №806/2811/18 від 17 квітня 2019 року та № 639/2548/17 від 17 липня 2019 року.

Судом встановлено, що на день смерті (ІНФОРМАЦІЯ_2) ОСОБА_2 дійсно не був військовослужбовцем, проте, згідно відомостей, зазначених у витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 13.12.2018 №389, захворювання, яке призвело до смерті, визнано таким, що пов`язане з проходженням ним військової служби.

Статтею 16-1 Закону №2011-XII передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним основним осередком суспільства, її складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що позивач є сином померлого ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Частиною 9 статті 16-3 цього Закону встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок №975.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно з пунктом 4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала: 1) під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) у період проходження військовослужбовцем військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

З урахуванням того, що право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності останнього на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби чи в період її проходження, суд дійшов правомірного висновку про наявність у позивача права на отримання гарантованої державою соціальної допомоги.

Щодо доводів відповідача стосовно порушення позивачем трьохрічного строку звернення за призначенням зазначеної одноразової грошової допомоги, суд враховує наступне.

Пунктом 8 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Згідно з пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 року №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначав, що однією з підстав набуття права на отримання одноразової грошової допомоги є наявність причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв в наслідок чого настала смерть. Матеріалами даної справи підтверджено, що 13.12.2018 Військово-лікарською комісією Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол від 13.12.2018 №389) було встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Захворювання і причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Таким чином, фактично тільки з 13.12.2018 позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, а з заявою про призначення останньої звернувся 13.10.2021.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до відповідача за призначенням одноразової грошової допомоги у передбачений законом строк.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач звернувся до відповідача у передбачений законом трирічний строк, оскільки обратного відповідачем не доведено за виключенням констатації даної обставини в оскарженому витягу з протоколу.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Колегії суддів погоджується з судом першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивачки за встановлених у справі обставин є визнання протиправними дій Міноборони України щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги; визнання протиправним та скасування пункту 4 протоколу №186 від 09.12.2021 засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, а також зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю його батька відповідно до Закону №2011-XII та Порядку №975, з прийняттям за наслідками такого розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні.

Обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.