Справа № 520/32969/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 р. Справа № 520/32969/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 16.02.24 у справі №520/32969/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просила суд:

- визнати протиправними рішення №80 та дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.05.2023 року в частині встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та в частині незарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області встановити ОСОБА_1 , починаючи з 3 березня 2023 року, щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, здійснивши перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 03 березня 2023 року, виходячи з розміру 58%, та виплатити ОСОБА_1 недоотриману різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою щомісячного довічного грошового утримання з 3 березня 2023 року і до моменту здійснення перерахунку.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що відповідач протиправно не зараховував позивачу до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, 3 роки стажу (досвіду), який надавав право для призначення на посаду судді. Відповідно, пенсійним органом протиправно встановлено позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 52% суддівської винагороди судді замість 58% суддівської винагороди (50% - 20 років роботи на посаді судді, 8% - 4 роки стажу роботи у галузі права). Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №80 від 24.05.2023 "Про перерахунок пенсії" в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області встановити ОСОБА_1 з 03 березня 2023 року щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснивши перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 03 березня 2023 року, виходячи з розміру 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 по справі №520/32969/23 в частині задоволених позовних вимог та прийняти рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 у справі №520/32969/23 не може вважатися законним і обґрунтованим, оскільки, задовольняючи позовні вимоги позивача судом були порушені норми матеріального права. Зазначає, що рішенням №80 позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 03.03.2023. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016 було обчислене виходячи із стажу роботи на посаді судді 21 роки 01 місяць 16 днів в розмірі 52% суддівської винагороди. Зазначає, що оскільки позивач був призначений на посаду судді у період дії Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, то і визначення стажу роботи на посаді судді здійснюється відповідно до вказаного законодавства. Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснювало свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, а отже своїми діями права та законні інтереси позивача не порушило.

Позивач не скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням наведеної вище норми КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Указом Президента України від 10 грудня 2001 року №1205/2001 ОСОБА_1 вперше призначена на посаду судді Фрунзенського районного суду міста Харкова строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2007 року №750-У ОСОБА_1 обрана на посаду судді цього суду безстроково.

Вказане підтверджено записами трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 15.04.1988 року (а.с.10-22).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 21 лютого 2023 року №81/0/15-23 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Фрунзенського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку" звільнено ОСОБА_1 з посади судді Фрунзенського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.8).

У вищезгаданому рішенні Вищої ради правосуддя зазначено, що станом на 21 лютого 2023 року стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді 21 рік 2 місяці 11 днів. Частиною 2 статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII (у редакції, чинній з 05.08.2018) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який надавав право на відставку судді, регулювалося частиною 1 статті 7 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, відповідного до якого суддею міг бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки. Наведене дає підстави для висновку про наявність у ОСОБА_1 на зарахування до стажу роботи на посаду судді, що дає право на відставку, додатково трьох років роботи у галузі права. Загальний стаж роботи судді Фрунзенського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 24 роки 2 місяці 11 днів (з дати призначення на посаду по дату ухвалення ВРП рішення про її звільнення).

Наказом Фрунзенського районного суду міста Харкова від 24 лютого 2023 року №02/06-17 відраховано ОСОБА_1 зі штату Фрунзенського районного суду міста Харкова з посади судді 24.02.2023 (а.с.9).

Протоколом/розпорядженням щодо призначення/перерахунку пенсії підтверджено, що рішенням пенсійного органу №80 від 24.05.2023 здійснено перерахунок раніше призначеної пенсії по інвалідності (ІІ група) та призначено з 03 березня 2023 року щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в розмірі 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, обчисленому виходячи зі стажу на посаді судді - 21 рік 1 місяць 16 днів (а.с.25).

Позивач, вважаючи протиправними рішення №80 та дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.05.2023 року в частині встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та в частині незарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки, звернулася до суду з позовною заявою у даній справі.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, загальний стаж ОСОБА_1 для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII складає 24 роки 2 місяці 11 днів, що також було встановлено в рішенні Вищої ради правосуддя від 21 лютого 2023 року №81/0/15-23 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Фрунзенського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку", проте зазначене відповідачем було безпідставно не взято відповідачем до уваги при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання. Відтак, вважав, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №80 від 24.05.2023 "Про перерахунок пенсії" в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері організації судової влади та здійснення правосуддя, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначені Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі по тексту - Закон №1402-VIII).

Частиною першою статті 116 Закону №1402-VIII визначено, що суддя, який має стаж роботі на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

У той час, згідно абзацу 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді вперше (10.12.2001) діяв Закон України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі по тексту - Закон №2862-ХІІ).

Згідно ч.1 ст.43 Закону №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Частиною 3 статті 127 Конституції України (у редакції, яка діяла на момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді) встановлено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №2862-XII (в редакції, яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді), на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Відтак, з огляду на вищенаведене, до стажу роботи позивача на посаді судді підлягає застосуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена Конституцією та надає право для призначення на посаду судді, що становить 3 роки.

Зазначена правова позиція також знайшла своє підтвердження в рішенні Верховного Суду від 22.11.2018 року у справі №9901/805/18, яке було залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 року.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що ч.2 ст. 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Отже, з огляду на наведене вище у позивача наявне право на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково трьох років роботи в галузі права.

Колегія суддів вважає за необхідне також звернути увагу, що Верховним Судом неодноразово у своїх постановах, зокрема, від 23 червня 2022 року у справі № 420/1987/21 та від 08 вересня 2022 року у справі №380/10696/21, висловлено правову позицію, згідно якої стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Так, в рішенні Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 року №81/0/15-23 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Фрунзенського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку" зазначено, що станом на 21 лютого 2023 року стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді склав 21 рік 2 місяці 11 днів.

З посиланням на відповідні норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII та Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ, в рішенні Вища рада правосуддя дійшла висновку, що ОСОБА_1 має право на зарахування до стажу роботи на посаду судді, що дає право на відставку, додатково трьох років роботи у галузі права. Загальний стаж роботи судді Фрунзенського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 24 роки 2 місяці 11 днів (а.с.8).

Згідно даних трудової книжки НОМЕР_1 від 15.04.1988 року підтверджено, що з 01.10.1996 ОСОБА_1 перебувала на посаді секретаря судового засідання в Харківському обласному суді, з 06.05.1998 по 09.01.2002 перебувала на посаді старшого консультанту Харківського обласного суду (а.с.10-22).

Відтак, до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути зарахований період роботи (професійної діяльності), вимога щодо якої була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.

Таким чином, загальний стаж ОСОБА_1 для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII складає 24 роки 2 місяці 11 днів, що також було встановлено і в рішенні Вищої ради правосуддя від 21 лютого 2023 року №81/0/15-23 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Фрунзенського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку", однак це необґрунтовано та безпідставно не було взято відповідачем до уваги при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що оскільки позивач був призначений на посаду судді у період дії Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ, то і визначення стажу роботи на посаді судді здійснюється відповідно до вказаного законодавства, то колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки як вже зазначалося вище, з урахуванням норм Закону №1402-VIII (у відповідній редакції), які підлягають врахуванню у спірних відносинах, до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути зарахований період роботи (професійної діяльності), вимога щодо якої була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.

Доводи апеляційної скарги про те, що Головне управління здійснювало свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, а отже своїми діями права та законні інтереси позивача не порушило, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не узгоджуються із наведеними вище висновками суду.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає обґрунтованими та правомірними висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному судовому рішенні про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №80 від 24.05.2023 "Про перерахунок пенсії" в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області встановити ОСОБА_1 з 03 березня 2023 року щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснивши перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 03 березня 2023 року, виходячи з розміру 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено (доказано) правомірність власного рішення, що є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 у справі №520/32969/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко