Справа № 580/997/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/997/24 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Вівдиченко Т.Р.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року, прийнятого порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

визнати протиправними дії відповідача 1 щодо неналежного нарахування позивачу грошового забезпечення з 21.07.2022 до 18.11.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023;

зобов`язати відповідача 1 здійснити перерахунок грошового забезпечення позивачу з 21.07.2022 до 18.11.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум додатку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

визнати протиправними дії відповідача 2 щодо неналежної виплати позивачу грошового забезпечення з 21.07.2022 до 18.11.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023;

зобов`язати відповідача 2 здійснити виплату грошового забезпечення позивачу з 21.07.2022 до 18.11.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 позов задоволено частково:

визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо неналежного нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21.07.2022 до 18.11.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023;

зобов`язано військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з 21.07.2022 до 18.11.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) здійснити виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з 21.07.2022 до 18.11.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач 2 подав апеляційну скаргу та вказує, що оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі № 580/997/24 слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

На думку відповідача 2, обґрунтування висновку суду першої інстанції про наявність порушеного права позивача на належне грошове забезпечення не відповідають обставинам встановленим судом першої інстанції під час розгляду справи. На думку відповідача 2, оскаржуване рішення прийнято в результаті неправильного тлумачення закону та незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідач 2 вказує, що позивач у своїй позовній заяві вказав як підставу для перерахунку грошового забезпечення за спірний період встановлений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 01.01.2022 - 2 481 грн та Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 01.01.2023 - 2 684 грн. Суд першої інстанції прийняв вказані доводи позивача, проте застосування вказаних розмірів прожиткового мінімуму для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами є помилковим, так як пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» та пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» встановлено спеціальну норму, якою прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2 102 гривні.

Відповідач 2 зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи не взяв до уваги факт прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704», якою скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб". Вказаною Постановою внесено зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", виклавши абзац перший в такій редакції:

"4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Також, пунктом 3 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 передбачено установити, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.

Вказані зміни набрали чинності 20.05.2023 (Урядовий кур`єр офіційне видання від 20.05.2023).

Отже, суд першої інстанції не з`ясував вказану обставину про застосування чинної редакції положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» до спірних правовідносин за період з 20.05.2023 по 18.11.2023. При цьому, і сам позивач у позовній заяві вказував, що його позовні вимоги обґрунтовані Постановою від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» до внесення в неї вказаних змін, однак оспорював нарахування та виплату у наступний після внесення таких змін період не наводячи будь-якої аргументації та жодним чином недоказуючи існування обставин неправильного нарахування та виплати йому грошового забезпечення. Вказане положення пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» зі змінами від 12.05.2023 є діючим та не скасованим.

Також, відповідно ж до ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році для всіх категорій працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери, державних органів розмір заробітної плати (грошового забезпечення) може змінюватися виключно в межах бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у державному бюджеті. Відповідна норма для застосування у 2023 року передбачена ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Таким чином, застосування показника прожиткового мінімуму станом на 01 січня кожного календарного року, а не того показника прожиткового мінімуму, який був визначений рішенням Кабінету Міністрів України (у даному випадку 1 762,00 грн. за п. 4 Постанови від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»), на думку відповідача 2, суперечить ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

На думку відповідача 2, положення спеціальної норми права, а саме ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» виключають існування у позивача порушеного права на перерахунок грошового забезпечення з урахуванням показника прожиткового мінімуму станом на 01.01.2022 та на 01 .01.2023, так як зазначені положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» за юридичною силою є вищими від норм будь-яких підзаконних актів, а за сферою правового регламентування та часом прийняття мають пріоритет у застосуванні перед іншими нормами суміжних законів, та фактичного підвищення поточного грошового забезпечення діючого публічного службовця не відбулось у вказані роки.

На переконання відповідача 2, відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, які зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не було порушено прав та інтересів позивача на достатнє грошове забезпечення у зв`язку із відсутністю правових підстав для використання під час обчислення розміру грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 та на 01.01.2023, адже положення статей 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» виключають перерахунок грошового забезпечення діючого військовослужбовця станом на вказані дати через відсутність відповідних призначень у державному бюджеті. При цьому, загальновідомими є обставини перманентного обчислення суб`єктами владних повноважень грошового забезпечення за такими видами як оклад за посадою та оклад за військовим (спеціальним) званням згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із використанням прожиткового мінімум для працездатної особи - 1 762 грн, а постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 підтверджений факт незмінності правила обчислення грошового забезпечення із використанням показника арифметичного значення прожиткового мінімуму у розмірі - 1762,00 грн.

Відповідач 2 вказує, що рішення у справі № 160/8324/19 від 17.12.2019, на яке посилається у позовній заяві позивач з формулюванням: «…отже, з 30.01.2020 - з наступного дня з дати набрання чинності судовими рішеннями у справі № 826/6453/18 виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14».

В той же час, відповідно до п. 55 вказаного рішення таке є зразковим для справ, у яких: позивачами у них є особи, які отримують пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ; відповідачем у них є один і той самий суб`єкт владних повноважень (орган, уповноважений видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії); спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв`язку із відмовою уповноваженим органом підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 із зазначенням відомостей про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку пенсії; позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у підготовці та наданні до територіального пенсійного орану оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, положень постанови № 704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 основного розміру пенсії та зобов`язання відповідача підготувати та надати до територіального органу Пенсійного фонду України таку довідку, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, статті 9 Закону №2011-ХІІ та з врахуванням положень постанови №704.

Відтак, на думку відповідача 2, посилання позивача на правові позиції Верховного суду у справах № 440/6017/21, № 500/1813/21 та № 160/8324/19 не є релевантними до спірних правовідносин, адже стосуються періодів в які коли не було встановлено правового регулювання спірних правовідносин з урахуванням законодавчих положень подібних до закріплених статтею 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», статтею 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Щодо задоволення вимоги виплати грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб заявленої позивачем в позовній заяві, відповідач 2 зазначає що такі, є передчасними, так як спір в цій частині фактично не існує, оскільки перерахунок грошового забезпечення та його виплата, які він просив суд зобов`язати здійснити відповідачів, не проведені. Відтак, така вимога задоволенню не підлягала.

Також, відповідач 2 звертає увагу на неналежну оцінку судом першої інстанції аргументів відповідачів про залучення як співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки обов`язок дотримання законодавчих норм при здійсненні грошового забезпечення позивача за час його проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 в період з 21.07.2022 по 31.08.2023 повністю покладався на ІНФОРМАЦІЯ_2 як на суб`єкт владних повноважень, що здійснював фінансове забезпечення вказаної військової частини, яка не є розпорядником бюджетних коштів та має статус військової частини без права юридичної особи.

Відповідач 2 зазначає, що військова частина НОМЕР_2 перебуває у підпорядкуванні та фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 з 01.09.2023, не мала і не має власного фінансового рахунку. До 01.09.2023 військова частина НОМЕР_2 перебувала на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_3 , який і здійснював виплати грошового забезпечення позивачу.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.01.2023 № 2 затверджено Положення про спільне фінансове господарство ІНФОРМАЦІЯ_4 та, зокрема, військової частини НОМЕР_2 , (далі - Положення). Так, відповідно до п. 2 наказу від 02.01.2023 № 2 начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 прийнято рішення створити об`єднану фінансово- економічну службу ОТЦК та СП до складу якої включити особовий склад відділу фінансового забезпечення сектору соціальних виплат ОТЦК та СП та фінансово- економічних служб, зокрема, військової частини НОМЕР_2 ; заходи фінансового забезпечення, ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової та бухгалтерської звітності ОТЦК та СП , військових частин (зокрема військової частини НОМЕР_2 ) здійснювати силами об`єднаної ФЕС під керівництвом начальника сектору соціальних виплат ОТЦК та СП. Абзац 2 п. 3 наказу від 02.01.2023 № 2 передбачає, що вимоги начальника сектору соціальних виплат ОТЦК та СП , що здійснюється в межах його повноважень, щодо організації фінансово-господарської діяльності, подання до об`єднаної ФЕС необхідних документів та відомостей, є обов`язковими до виконання керівниками структурних підрозділів ОТЦК та СП та командирами військових частин. Відповідно ж до п. 1.4. Положення загальне керівництво спільним фінансовим господарством здійснює начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 , який реалізує свої функції через об`єднану ФЕС. Згідно п. 1.5. Положення безпосереднє керівництво спільним фінансовим господарством та організацією його роботи здійснює начальник сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_5 . Пунктом 1.8 Положення визначено, що у відповідності до Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2011 № 59 (зі змінами), на відділ фінансового забезпечення сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_5 покладаються функції об`єднаної бухгалтерської служби, а на начальника сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_5 покладаються функції головного бухгалтера.

Відтак, військова частина НОМЕР_2 не може здійснювати будь-які фінансові функції, так як не є юридичною особою та розпорядником бюджетних коштів. Її посадові особи та представники фінансової служби можуть бути наділені лише певними обов`язками в межах фінансового органу (об`єднаної фінансово-економічної служби) в період їх залучення, проте повна відповідальність за дотримання діючих норм і порядку виплати грошового забезпечення покладена на посадових осіб фінансового органу розпорядника коштів.

Отже, на переконання відповідача 2, посадовими особами військової частини НОМЕР_2 не було здійснено порушення вимог законодавства при здійсненні грошового забезпечення позивача в межах їх компетенції щодо цього. Службові особи військової частини НОМЕР_2 при виконанні своїх функцій з вказаного питання діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_2 як суб`єкт владних повноважень щодо фінансового забезпечення (нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу) має у своєму розпорядженні документи фінансової звітності щодо виплати грошового забезпечення позивачу за період з 21.07.2022 по 31.08.2023. Крім того, позивач після вибуття зі списків особового складу військової частини був направлений для подальшого проходження служби до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де перебуває на грошовому забезпеченні.

Таким чином, на думку відповідача, суб`єкт владних повноважень, який мав здійснювати дотримання законодавства при нарахуванні грошового забезпечення позивачу за спірний період з 21.07.2022 по 31.08.2023 - ІНФОРМАЦІЯ_6 , не позбувся своєї адміністративної компетенції щодо зобов`язань з відновлення права позивача, у разі визнання його порушеним.

Крім того, документи фінансової звітності, розрахунково-платіжні відомості щодо виплати грошового забезпечення позивачу за період перебування військової частини НОМЕР_2 на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_5 з 21.07.2022 по 31.08.2023 містяться у розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_4 як у суб`єкта владних повноважень, що безпосередньо здійснював грошове забезпечення як розпорядник бюджетних коштів. У розпорядженні військової частини НОМЕР_1 відсутні фінансові документи про розміри нарахованого та виплаченого грошового забезпечення позивачу за спірний період.

Також, на думку відповідача 2, судом першої інстанції не надано оцінки аргументам відповідача про наявність підстав для визначення того, що позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, а позивачем не наведено підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Так, предметом спору є, зокрема, нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення в період з 21.07.2022 по 18.11.2023.

З 19.07.2022 законодавцем передбачено тримісячний строк для звернення працівника до суду з позовом про виплату заробітної плати.

Запровадження на території України карантину є підставою для продовження строків, визначених статтею 233 Кодексу Законів про працю України, на строк дії такого карантину.

В той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19.

Таким чином, строк, визначений частиною 1 статті 233 Кодексу Законів про працю України, був продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.

Тому, на думку відповідача 2, до спірних правовідносин підлягає застосуванню тримісячний строк звернення, який у силу пункту 1 глави ХІХ "Прикінцеві положення" Кодексу Законів про працю України, був продовжений на строк дії карантину та скінчився - 30.06.2023.

Натомість позов подано до суду 29.01.2024, що є підставою для висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.07.2022 № 244 (по стройовій частині) позивачу було встановлено посадовий оклад у розмірі 4 090 грн. З моменту призначення позивача на посаду у військовій частині НОМЕР_2 (21.07.2022), встановлення розміру його посадового окладу та початку виплати грошового забезпечення позивач був обізнаний про застосований до нього розмір грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 . Позивач в подальшому щомісяця отримував грошове забезпечення з урахуванням встановленого розміру прожиткового мінімуму.

Отже, позивач про виплату йому грошового забезпечення в неналежному, на його думку, розмірі повинен був дізнатися на час отримання такого грошового забезпечення за кожний відповідний місяць та з дати вступу на посаду був обізнаний про встановлений посадовий оклад та розмір грошового забезпечення, яке йому нараховувалось.

При цьому, позивач не навів будь-яких заяв та аргументів про поновлення пропущеного строку та доказів поважності причин його пропуску. В позовній заяві позивач лише вказує, що йому стало відомо, що в період з 21.07.2022 по 18.11.2023 грошове забезпечення йому виплачувалось у заниженому розмірі. Проте, коли, за яких обставин йому стало відомо вказане на його думку порушення, позивач не зазначає, що, на думку відповідача 2, може бути свідомим замовчуванням настання часу дізнання чи часу, коли він повинен був дізнатись про порушення, з метою ухилення від обов`язку доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Водночас позивач, з часу встановлення йому посадового окладу та отримання ним грошової винагороди з липня 2022 року, лише після переміщення до іншого місця служби звернувся до суду 29.01.2024, тобто з липня 2022 року не вчиняв жодних дій щодо оскарження, на його думку, протиправного нарахування та виплати грошового забезпечення, що свідчить про пасивну триваючу поведінку позивача.

03.06.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Позивач звертає увагу, що Постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» застосовується щодо перерахунку грошового забезпечення не лише військовим пенсіонерам, а і діючим військовослужбовцям.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 21.07.2022 до 18.11.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Вважаючи свої права порушеними, оскільки відповідачами здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу за період з 21.07.2022 до 18.11.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач 1 зобов`язаний здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача за період з 21.07.2022 до 18.11.2023 з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, а відповідач 2, як розпорядник бюджетних коштів, зобов`язаний здійснити виплату перерахованого грошового забезпечення позивача, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача 2 щодо неналежної виплати позивачу грошового забезпечення за період з 21.07.2022 до 18.11.2023, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки обов`язок щодо виплати грошового забезпечення виникає у відповідача 2 лише після відповідного нарахування сум грошового забезпечення відповідачем 1.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На виконання абз. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Кабінет Міністрів України 30.08.2017 прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови № 704, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

21.02.2018 відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-XII Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» № 103 (набрала чинності 24.02.2018, далі - Постанова № 103), якою до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Згідно з пунктом 1 Примітки Додатку 1 Постанови № 704 «Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» № 1041 від 20.12.2017) посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Згідно Примітки Додатку 14 Постанови № 704 "Схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Отже, пункт 4 постанови № 704 (в редакції Постанови № 103) визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.", тоді як згідно приміток до вказаних додатків розрахунковою величиною визначено процентний показник від розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

На момент набрання чинності Постановою № 704, п. 4 вказаного нормативного акту викладений у редакції згідно з п. 6 Постанови № 103, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

В подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103.

Отже, з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, яка запроваджувала у якості однієї з величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою - мінімальний розмір заробітної плати.

При цьому, 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII) пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Норми пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII були чинними як на дату прийняття Постанови № 704, так і станом після 29.01.2020 неконституційними не визнавалися.

Так, під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ та пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, перевагу належить надати положенням закону, як акту права вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у ст. 8 Конституції України.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 у справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Відтак, оскільки норма п. 3 розділу II Закону № 1774-VIII не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, тому відсутні правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 році на рівні 2 481 грн в той час коли Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум встановлювався у розмірі 1 762 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у 2023 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 році на рівні 2 684 грн в той час коли Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум встановлювався у розмірі 1 762 грн.

Отже, колегія суддів погоджується, з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку із щорічною зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з дати прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, позивач має право на визначення складових його грошового забезпечення в 2022 та 2023 роках шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти.

В той же час, 12.05.2023 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704» (далі - Постанова № 481), яка набрала чинності 20.05.2023 та якою:

скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (Офіційний вісник України, 2018 р., № 20, ст. 662);

внесено зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), виклавши абзац перший в такій редакції:

"4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.";

установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.

Колегія суддів наголошує, що Постанова № 481 набрала чинності 20.05.2023, в той час, як спірні правовідносини мали місце з липня 2022 року до листопада 2023 року, на що суд першої інстанції не звернув уваги. Відтак, період позовні вимоги з 20.05.2023 по 18.11.2023 охоплюються предметом регулювання п. 4 Постанови № 704 у редакції Постанови № 481.

Відтак, аргументи відповідача 2 частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 746/32197 (далі - Порядок № 260).

Крім того, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 746/32197 додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців нараховуються та виплачуються з врахуванням розміру посадового окладу та (або) окладу за військовим званням за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про їх надання.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що під час проходження позивачем військової служби у з 21.07.2022 по 19.05.2023 включно, відповідач 1 при нарахуванні та виплаті йому грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення зобов`язаний був застосовувати абзац 1 пункту 4 Постанови № 704 в редакції, що була чинна до 19.05.2023 включно.

Щодо тези апеляційної скарги, що вимоги про виплату грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 задоволенню не підлягають, оскільки, така виплата не проводилась на даний час, а отже відсутні підстави вважати, що права позивача у цій частині будуть порушені, слід зазначити наступне.

Згідно з пунктами 3-5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок № 44) виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

За приписами п. 1 Порядку № 44 він визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Пункти 2-5 Порядку № 44 встановлюють, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб. Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Отже, грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат виплачується для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які, зокрема, військовослужбовці, набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Відтак, на думку колегії суддів, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають через передчасність.

Щодо тези апеляційної скарги про порушення норм процесуального права судом першої інстанції та не залучення належного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_5 , то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про безпідставність такого залучення, оскільки здійснення видаткових операцій з метою виплати грошового забезпечення позивачу наразі перебуває у межах повноважень військової частини НОМЕР_1 .

Колегія суддів також відхиляє тезу апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2022 на рівні 2 481 грн та з 01.01.2023 - на рівні 2 684 грн, на відміну від вірного, на думку відповідача 2, розміру у 2 102 грн, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів. Оскільки, як вказано вище приписи Постанови № 704 чітко встановлюють: «…оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року…». Посилання на застосування саме величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні, вказана норма не містить.

Аналогічні підходи застосовано також Верховним Судом у постанові від 02.04.2024 у справі № 340/608/23.

Щодо тези апеляційної скарги про пропуск строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, грошове забезпечення за спірний період є частиною оплати праці, у спірному випадку - служби, а тому дані позовні вимоги підпадають під дію ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Таким чином, оскільки позовна заява містить вимоги про проведення перерахунку та виплату грошового забезпечення, в тому числі грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, є частиною оплати праці та для визначення строку звернення до суду слід керуватися положеннями ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з адміністративним позовом).

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції до 15.06.2023) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Як вбачається з матеріалів справи, довідка видана позивачу 21.02.2024, в той же час останній звернувся до суду з даним позовом 30.01.2024, тобто лише після звернення позивача до суду. Крім того, таку довідку від 21.02.2024 № 583 надав до суду першої інстанції відповідач 1 у клопотанні від 02.03.2024.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачем дотримано строк звернення до суду з даними позовними вимогами.

Колегія суддів також відхиляє тезу апеляційної скарги щодо неможливості застосування правових висновків Верховного Суду у справі № 826/6453/18, оскільки, як вірно зауважу позивач, Постанова № 704 поширюється і на діючих військовослужбовців. Крім того аналогічних підходів дотримується у Верховний Суд, зокрема у постанові від 05.06.2024 у справі № 420/18318/23.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача частково знайшли своє підтвердження під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що наявні підстави для зміни мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 317, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року змінити в мотивувальній та резолютивній частині.

Викласти другий, третій четвертий абзаци резолютивної частини рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року в наступній редакції:

«Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо неналежного нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21.07.2022 до 19.05.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з 21.07.2022 до 19.05.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) здійснити виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з 21.07.2022 до 19.05.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум.».

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді Т.Р. Вівдиченко

І.О. Грибан