Справа № 990/145/24
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2024 року

м. Київ

справа №990/145/24

адміністративне провадження № П/990/145/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Прокопенка О.Б.,

суддів: Кашпур О.В., Радишевської О.Р., Смоковича М.І., Уханенка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Ключник А.Ю.,

учасників справи:

представника відповідача - Предоляк Н.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання рішення протиправним і зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог і предмет спору

25 квітня 2024 року до Верховного Суду як до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України, Комісія, відповідач), у якій позивачка просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України у складі колегії від 04 березня 2024 року №140/ас-24 «Про розгляд питання щодо допуску ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням Комісії від 14.09.2023 №94/зп-23»;

- зобов`язати ВККС України повторно розглянути питання допуску ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням ВККС України від 14 вересня 2023 року №94/зп-23 (зі змінами).

Доводи позивачки

Позовні вимоги аргументовані незгодою з мотивами Комісії щодо відсутності у позивачки відповідного стажу роботи, що дає право бути призначеною на посаду судді апеляційного суду.

Позивачка наполягає на тому, що має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років, відповідає вимогам пункту 1 частини першої статті 28 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VІІІ) та може бути допущена до участі у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів.

ОСОБА_1 уважає, що відповідач допустив довільне тлумачення статті 137 Закону №1402-VІІІ, дійшовши висновку про те, що положення частини другої статті 137 цього Закону для цілей конкурсу не застосовуються, оскільки регулюють правовідносини, що виникли при вирішенні питань забезпечення суддів, а саме: обчислення суддівської винагороди та реалізація права на відставку.

Так, позивачка зазначає, що відповідно до положень вказаної норми до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до положень статті 69 Закону №1402-VІІІ такий стаж професійної діяльності у сфері права складає щонайменше п`ять років.

На думку ОСОБА_1 , частиною другою статті 137 Закону №1402-VІІІ уніфіковано визначення стажу роботи на посаді судді сферою застосування всього Закону №1402-VІІІ, а не лише у межах певної статті чи розділу. Як зазначає позивачка, частина друга статті 137 Закону №1402-VІІІ не містить жодних обмежень щодо її застосування при визначенні стажу роботи судді за частиною першою статті 28 Закону №1402-VІІІ. Отже, ОСОБА_1 наполягає, що до стажу роботи судді має бути зараховано стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) тривалістю щонайменше п`ять років, який вимагається законом для призначення на посаду судді.

У доводах ОСОБА_1 посилається також на висновки Великої Палати Верховного Суду, зазначаючи про те, що питання визначення стажу роботи на посаді судді вже було предметом розгляду Верховного Суду у справах №9901/15/21, №9901/302/19, №9901/537/19, №9901/140/19, №9901/805/18, №420/14019/23 й Судом висловлено позицію щодо зарахування із внесенням змін до статті 137 Закону № 1402 до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення судді на посаду.

Також позивачка вважає необхідним врахувати те, що їй нараховується та виплачується надбавка за вислугу років як такій, що має стаж на посаді судді 5 років.

22 травня 2024 року позивачка засобами поштового зв`язку подала заяву, у якій просила розглянути справу без її участі у судовому засіданні.

Доводи відповідача

У поданому відзиві на позовну заяву ВККС України просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач наголошує на тому, що ОСОБА_1 не відповідає вимогам пункту 1 частини першої статті 28 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на день звернення із заявою щодо участі в оголошеному Комісією 14 вересня 2023 року конкурсі на посаду судді апеляційного суду, а саме є такою, що має стаж роботи на посаді судді менше п`яти років.

На обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на положення Закону №1402, зокрема статті 52 цього Закону, зауважуючи на тому, що стаж на посаді судді починає свій обрахунок з моменту фактичного зайняття посади судді. Натомість ОСОБА_1 призначено на посаду судді Кременецького районного суду Тернопільської області згідно з Указом Президента України від 05 серпня 2020 року № 312/2020, тобто вона не має відповідного п`ятирічного стажу роботи на посаді судді станом на день подання документів для участі в конкурсі.

Відповідач зазначив, що положення частини другої статті 137 Закону №1402-VІІІ для цілей конкурсу не застосовується, оскільки регулює правовідносини, які виникають при вирішенні питань забезпечення суддів, а саме обчислення суддівської винагороди та реалізації права на відставку.

Передбачений пунктом 1 частини першої статті 28 Закону №1402-VІІІ стаж роботи на посаді судді є спеціальним і не підлягає широкому тлумаченню, зокрема, як у випадку, встановленому частиною другою статті 137 цього Закону.

Також відповідач указує, що посилання позивачки на порушення принципу правової визначеності є безпідставним, адже стаття 28 Закону №1402-VІІІ чітко визначає, який стаж (досвід) роботи повинен мати кандидат до апеляційного суду.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

ВККС України рішенням від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами, внесеними рішенням Комісії від 14 грудня 2023 року № 171/зп-23) оголосила конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах (далі - Конкурс): в апеляційних судах із розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення - 425; в апеляційних судах із розгляду господарських справ - 58; в апеляційних судах із розгляду адміністративних справ - 67.

Цим рішенням Комісія затвердила умови проведення Конкурсу (далі - Умови). Затвердила оголошення про проведення Конкурсу, яке вирішила розмістити на офіційному вебсайті Комісії, вебпорталі судової влади та опублікувати відповідне оголошення в газеті «Голос України».

Відповідно до Умов (пункт 2 абзацу першого) до участі в першій стадії Конкурсу допускаються особи, які на день подання документів відповідають встановленим статтями 28 та 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вимогам до кандидата на посаду судді апеляційного суду.

У визначений Комісією строк ОСОБА_1 звернулася із заявою про участь у Конкурсі та про проведення кваліфікаційного оцінювання.

За наслідками перевірки кандидатури ОСОБА_1 , керуючись статтями 79-3, 83, 93, 101 Закону №1402-VІІІ, Комісія одноголосно ухвалила Рішення від 04 березня 2024 року №140/ас-24, яким відмовила їй в допуску до участі в оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року №94/зп-23 Конкурсі.

Комісія Рішення аргументувала тим, що ОСОБА_1 у заяві про участь у конкурсі просила допустити її до участі у конкурсі як особу, яка відповідає вимогам пункту 1 частини першої статті 28 Закону, оскільки вона має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років. Оскільки ОСОБА_1 призначено на посаду судді Кременецького районного суду Тернопільської області Указом Президента України від 05 серпня 2020 року №312/2020, вона не має відповідного п`ятирічного стажу роботи на посаді судді станом на день подання документів для участі в Конкурсі.

Водночас Комісія вважає, що положення частини другої статті 137 Закону №1402-VІІІ, згідно з яким до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, для цілей конкурсу не застосовується, оскільки регулює правовідносини, які виникають при вирішенні питань забезпечення суддів, а саме обчислення суддівської винагороди та реалізації права на відставку.

За змістом статті 28 Закону №1402-VІІІ під відповідним стажем роботи розуміється саме професійна діяльність, зазначена в пунктах 1- 3 частини першої цієї статті, тобто професійна діяльність на посаді судді.

За таких обставин Комісія дійшла висновку про відсутність у ОСОБА_1 відповідного стажу роботи, що є підставою для відмови в допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в Конкурсі.

Не погодившись з рішенням ВККС України у складі колегії від 04 березня 2024 року №140/ас-24, позивачка звернулася з цим позовом до суду.

Релевантні джерела права та акти їхнього застосування

Відповідно до вимог частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади визначає Закон №1402-VІІІ, до якого згідно із Законом України від 09 грудня 2023 року № 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» (далі - Закон № 3511), який набув чинності з 30 грудня 2023 року, внесено низку змін.

Згідно з пунктом 23 Розділу І Закону № 3511 розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закон № 1402 доповнено пунктом 57, відповідно до якого Вища кваліфікаційна комісія суддів України завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошений рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри».

Особливості проведення Комісією конкурсу на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду визначено статтею 79-3 Закону №1402.

Відповідно до частини другої статті 79-3 Закону № 1402 у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду), частиною першою чи другою статті 33 (для вищого спеціалізованого суду) цього Закону.

Як визначено у частині третій статті 79-3 Закону № 1402, з метою допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду кандидат на посаду судді подає до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України: 1) письмову заяву про участь у конкурсі та про проведення кваліфікаційного оцінювання; 2) документи, визначені пунктами 2-13 частини першої статті 72 цього Закону; 3) документи, що підтверджують дотримання однієї з вимог, визначених частиною першою статті 28, частиною першою чи другою статті 33, частиною першою статті 38 цього Закону відповідно.

Пунктом 1 частини четвертої статті 79-3 Закону № 1402 передбачено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України на підставі поданих документів встановлює відповідність особи вимогам до кандидата на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду та формує його досьє.

Відповідно до Умов проведення Конкурсу, затверджених рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, до участі в першій стадії Конкурсу допускаються особи, які:

1) у порядку та строки, визначені оголошенням, подали всі необхідні документи;

2) на день подання документів відповідають встановленим статтями 28 та 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вимогам до кандидата на посаду судді апеляційного суду.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону № 1402 на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови.

У частині сьомій цієї ж статті Закону № 1402 визначено, що для цілей цього Закону вважається стажем професійної діяльності у сфері права - стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти (пункт 2 частини сьомої статті 69 Закону № 1402).

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 1402 суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

У частині першій статті 28 Закону № 1402 встановлено, що суддею апеляційного суду може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, а також відповідає одній із таких вимог:

1) має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років;

2) має науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше сім років;

3) має досвід професійної діяльності адвоката, в тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення щонайменше сім років;

4) має сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1-3 цієї частини, щонайменше сім років.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінка доводів учасників справи та висновки Верховного Суду

Суд, вивчивши доводи позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними і допустимими доказами, виходить із такого.

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Комісії, розгляд питання «Про допуск кандидатів до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року №94/зп-23» відбувся 04 березня 2024 року.

Спірним рішенням відповідача визнано позивачку такою, що не має відповідного стажу роботи на посаді судді, тому ОСОБА_1 відмовлено у допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів.

На переконання позивачки до спірних правовідносин слід застосовувати положення частини другої статті 137 Закону №1402-VIII, якою передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідач, водночас, наполягає на тому, що положення частини другої статті 137 Закону №1402-VIII для цілей конкурсу не застосовується, оскільки регулюють правовідносини, які виникають при вирішенні питань забезпечення суддів. Зауважує, що за наведеного позивачем тлумачення суддя місцевого суду вже у перший день призначення матиме стаж роботи на посаді судді, достатній для призначення на посаду судді апеляційного суду.

Тож ключове питання, яке постало перед судом у цій справі та лежить в основі виникнення спірних правовідносин, стосується законності висновку Комісії про відсутність у позивача передбаченого пунктом 1 частини першої статті 28 Закону №1402-VIII п`ятирічного стажу роботи на посаді судді станом на день подання ним документів, на якому ґрунтується оскаржуване рішення про відмову позивачці в допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі у відповідному конкурсі.

Вирішення цього питання потребує з`ясування та надання оцінки застосовності до спірних правовідносин частини другої статті 137 Закону №1402-VIII, якою передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Отже, чи мав відповідач, оцінюючи відповідність позивачки вимогам пункту 1 частини першої статті 28 Закону №1402-VIII, застосувати частину другу статті 137 Закону №1402-VIII та обчислити стаж її роботи на посаді судді, який має становити не менше п`яти років, урахувавши п`ятирічний стаж професійної діяльності у сфері права, вимога щодо якого була встановлена законом і надавала позивачці право на призначення на посаду судді місцевого суду.

Перевіривши відповідність оскаржуваного рішення ВККС України на дотримання критеріїв, визначених у частині другій статті 2 КАС України, та надаючи оцінку доводам сторін, Суд зважає на таке.

Кваліфікаційні вимоги до судді апеляційного суду встановлено у частині першій статті 28 Закону № 1402, згідно з якими особа має відповідати вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердити здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, а також особа має відповідати одній з вимог, чітко визначеній у частині першій цієї статті, зокрема, відповідно до пункту 1 мати стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років.

Отже, конструкція цієї правової норми включає три самостійні умови, відповідаючи кожній з яких особа визнається такою, що може бути суддею апеляційного суду.

Водночас вимоги до кандидата на посаду судді унормовано у статті 69 Закону № 1402, серед яких є вимога щодо наявності стажу професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років.

Аналізуючи зміст норми частини першої статті 28 Закону № 1402 слід врахувати буквальне викладення цієї норми й вживання у тексті норми, після викладення однорідних вимог до посади судді апеляційного суду у формі переліку через коми (відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді), сполучника «також»: «… також відповідає одній із таких вимог:..».

Уживання законодавцем у тексті норми частини першої статті 28 Закону № 1402 єднального сурядного сполучника «також» служить поєднанню однорідних членів речення та рівноправних речень. Тож викладені після цього сполучника вимоги є додатковими до вищеперерахованих у нормі частини першої статті 28 Закону № 1402, а тому самостійними.

Системний аналіз приписів статей 28 і 69 Закону № 1402 дає підстави вважати, що особа, визнається такою, що відповідає вимогам до судді апеляційного суду якщо вона: 1) відповідає встановленим вимогам до кандидата на посаду судді, до яких, з-поміж іншого, включається умова щодо наявності щонайменше п`ятирічного стажу професійної діяльності у сфері права; 2) за результатами кваліфікаційного оцінювання ця особа підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, 3) а також цією особою має бути дотримано додатково ще одну з чотирьох (пункти 1 - 4) умов, визначених у частині першій статті 28 Закону № 1402, зокрема, мати стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років.

Оскільки у частині першій статті 52 Закону № 1402 визначено суддею громадянина України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі, саме такий стаж після призначення, зарахування у штат суду і здійснення правосуддя враховується як стаж на посаді судді для цілей вирішення питання відповідності кандидата вимогам на посаду судді апеляційного суду.

Таким чином, наявність стажу професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, поряд з відповідністю іншими вимогами, визначають особу такою, що відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, а для цілей відповідності вимогам на посаду судді апеляційного суду особа має відповідати також ще й додатковим умовам, визначеним у статті 28 Закону № 1402, зокрема мати стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років. Відповідно, буквальне тлумачення змісту цієї норми дає підстави вважати, що повторне включення до цього стажу професійного стажу у сфері права щонайменше п`ять років (і як кандидата на посаду судді, і як судді, що має стаж роботи не менше п`яти років) не відповідає закладеним законодавцем кваліфікаційним вимогам на посаду судді апеляційного суду.

Такі висновки повністю узгоджуються з викладеними вимогами до осіб, які можуть брати участь у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, й у частині другій статті 79-3 Закону №1402, а саме: ці особи мають відповідати вимогам до кандидата на посаду судді (1), за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердити здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією (2), а також, тобто додатково до переліченого, відповідати одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду) (3).

Отже, наявність у особи професійного стажу у сфері права щонайменше п`ять років включено до вимог, яким має відповідати особа як кандидат на посаду судді, поряд з іншими вимогами, що висуваються до кандидата на посаду судді. Водночас для цілей відповідності особи посаді судді апеляційного суду висуваються додаткові вимоги, як-от: підтвердження за результатами кваліфікаційного оцінювання здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією; та відповідність одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду) - або мати стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років; або мати науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше сім років; або мати досвід професійної діяльності адвоката, в тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення щонайменше сім років; або мати сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1-3 цієї частини, щонайменше сім років.

Таким чином, вимоги, визначені пунктами 1-4 частини першої статті 28 Закону №1402, є самостійними (окремими) та виступають додатковими умовами зайняття посади судді апеляційного суду до вже викладених у частині першій статті 28 Закону №1402, не включаючи та не поглинаючи відповідні кваліфікаційні вимоги, викладені попередньо у цій нормі. Отже, відповідаючи вимогам до кандидата на посаду судді, які передбачають наявність щонайменше п`ятирічного стажу у сфері права, особа також має підтвердити за результатами кваліфікаційного оцінювання здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, та, окрім того, відповідати одній із вимог, визначених частиною першою статті 28, зокрема, мати стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років. Цей стаж роботи не передбачає повторне включення до нього стажу професійної діяльності у сфері права, є окремою кваліфікаційною умовою та складає саме стаж роботи на посаді судді після зарахування до штату конкретного суду та виконання функцій відправлення правосуддя.

Надаючи оцінку доводам позивачки щодо зарахування до стажу на посаду судді для цілей конкурсу на посаду судді апеляційного суду п`ятирічного стажу професійної діяльності у галузі права, Суд звертає увагу на те, що положення щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, закріплено у частині другій статті 137 Розділу IX «Забезпечення суддів» Закону №1402. Частиною п`ятою статті 135 Закону №1402 поставлено розмір (у відсотках до посадового окладу) виплачуваної суддям щомісячної доплати за вислугу років в залежність від тривалості стажу роботи. Так, саме для цілей визначення питань забезпечення суддів у частині другій статті 137 Закону № 1402 унормовано, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Тому доводи позивачки про те, що їй нараховується та виплачується надбавка за вислугу років як такій, що має стаж на посаді судді 5 років, не є слушним, адже застосування статті 137 Закону №1402 у цьому випадку стосується саме питання забезпечення судді.

Безпідставним є посилання позивачки на судові рішення Верховного Суду у справах №9901/15/21, №9901/302/19, №9901/537/19, №9901/140/19, №9901/805/18, №420/14019/23, оскільки правовідносини в цих справах були зумовлені реалізацією суддею права на відставку та, відповідно, не стосуються предмета позову в справі, яка розглядається, іншими словами, є нерелевантними.

При цьому слід врахувати й те, що посилання щодо застосування порядку визначення стажу на посаді судді, відповідно до статті 137 Закону №1402, для цілей визначення права на відставку, міститься у самій нормі частини першої статті 116 Закону № 1402 «Звільнення судді з посади за його заявою про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням», тобто прямим відсиланням до правил, визначених у статті 137 Закону №1402.

Натомість ані частина друга статті 79-3, ані частина перша статті 28 Закону №1402 таких посилань не містять, як і не вказано у статті 137 Закону №1402 щодо застосування її норм для цілей цього Закону (на відміну, наприклад, положень частини сьомої статті 69 Закону №1402, які, як прямо вказано у цій нормі, є застосовними для цілей цього Закону).

Відповідаючи на аргумент позивачки про дискримінаційний характер оскаржуваного рішення, Суд зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Зокрема, у своїх рішеннях Конституційний Суд України, вказував на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У протилежному випадку встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

У пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 2020 року у справі № 13-р/2020 роз`яснено, що судді системи судоустрою і судді Конституційного Суду України виконують свої обов`язки на професійній основі, мають однаковий юридичний статус, основу якого становлять спільні елементи, незалежно від місця суду в системі судоустрою чи від адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді. Однаковість юридичного статусу усіх суддів обумовлена, зокрема, наявністю єдиного порядку набуття статусу судді, сукупністю прав та обов`язків судді, єдністю юридичних гарантій, які надають суддям можливість бути неупередженими, об`єктивними, безсторонніми та незалежними. Із набуттям статусу судді пов`язане й набуття передбачених Конституцією та законами України гарантій незалежності.

Установлення законом різних вимог до стажу для суддів судів різних інстанцій не порушує принципу єдності статусу суддів, оскільки не впливає на елементи цього статусу, наявність єдиного порядку набуття статусу судді, сукупність прав та обов`язків судді, єдність юридичних гарантій, які надають суддям можливість бути неупередженими, об`єктивними, безсторонніми та незалежними. Визначення у законі для судді апеляційного суду суворішої вимоги необхідного стажу порівняно з вимогами, встановленими до кандидата на посаду судді першої інстанції, виправдано потребою заповнення посад суддів апеляційного суду досвідченими суддями зі стажем роботи суддею, що переслідує легітимну мету формування суддівського корпусу судів вищих інстанцій високопрофесійними суддями.

Беручи до уваги викладене, Суд уважає правильним висновок Комісії про відсутність у позивачки передбаченого пунктом 1 частини першої статті 28 Закону №1402-VIII п`ятирічного стажу роботи на посаді судді станом на день подання нею документів. Наявність у позивачки іншого стажу, необхідного для кандидата на посаду судді апеляційного суду з матеріалів справи не вбачається і сама позивачка про нього не наголошує.

Системний аналіз наведених вище положень пункту 1 частини першої статті 28, частини першої статті 69 та частини другої статті 137 Закону №1402-VIII дає підстави стверджувати, що в розглядуваній ситуації відповідач має рацію у питанні застосування правових норм при визначенні відповідності особи, яка виявила бажання взяти участь у відповідному конкурсі, вимогам, що ставляться до стажу професійної діяльності кандидата на посаду судді апеляційного суду.

Оскаржуване рішення Комісія ухвалила на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд не має підстав констатувати невідповідність цього рішення вимогам, передбаченим частиною другою статті 2 КАС України. Доводи і аргументи позивачки законності висновків Комісії не спростовують.

Таким чином, ураховуючи межі заявлених позовних вимог, спираючись на системний аналіз наведених положень законодавства та наявних у справі матеріалів, Суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 250, 255, 257, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання рішення протиправним і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 червня 2024 року.

Головуючий суддя О.Б. Прокопенко

Судді О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська

М.І. Смокович

С.А. Уханенко