Справа № 260/2242/24
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 рокум. Ужгород№ 260/2242/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (далі відповідач, ГУНП в Закарпатській області), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі третя особа, ГУ ПФУ в Закарпатській області), в якому просить:

1. Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області від 17.11.2023 року № М-1172/106/2-2023 щодо не зарахування ОСОБА_1 при призначенні на службу в поліцію служби в податковій міліції з 26.08.1997 року по 22.10.2022 року з урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року у справі №260/8096/21, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

2. Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Закарпатській зарахувати на момент призначення на службу в поліції ОСОБА_1 стаж служби в податковій міліції з 26.08.1997 року по 22.10.2022 року з урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року у справі №260/8096/21, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, строк якої становить 24 роки 02 місяці 29 дні, для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки та здійснити перерахунок і виплату грошового забезпечення в частині надбавки за вислугу років, з врахуванням до стажу служби в Національній поліції України періоду проходження служби в органах податкової міліції, відповідно до ч.1 ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію", з урахуванням проведених виплат.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Закарпатській оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подання про призначення пенсії та всі необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження служби на пільгових умовах.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що в період з 26.08.1997 року по 22.10.2022 року проходив службу в підрозділах податкової міліції Державної фіскальної служби України. На підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року у справі № 260/8096/21 визнано протиправним та скасовано наказ № 126-0 від 25.11.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого слідчого з особливо важливих справ третього відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області та позивача поновлено на раніше займаній посаді з 26.11.2021 року.

В період з 09.05.2023 року по 20.02.2024 року позивач працював в Головному управлінні Національні поліції в Закарпатській області. Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 22.12.2023 року № 245 о/с, відповідно до статті ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» позивачу установлено стаж служби в поліції станом на 27.12.2023 року - 00 років 07 місяців 18 днів. Вислуга років у календарному обчисленні складає 24 роки 10 місяців 17 днів, вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги складає 00 років 07 місяців 18 днів.

Згідно наказу ГУНП в Закарпатській області № 38 о/с 23.02.2024 року внесено зміни щодо звільнення його зі служби, звільнений зі служби в поліції з 20.02.2024 року. Стаж служби в поліції на день звільнення складає 00 років 09 місяців 11 днів, вислуга років у календарному обчисленні для призначення пенсії - 25 років 00 місяців 09 днів.

Однак, як зазначає позивач, такий стаж враховано без зарахування періоду проходження останнім служби з 26.08.1997 року по 22.10.2022 року в податковій міліції ДФС, в зв`язку з чим, останній у листопаді 2023 року звернувся з рапортом до відповідача щодо зарахування служби в податковій поліції до загального стажу роботи в поліції, що дає виплату відсоткової надбавки за вислугою років, надання додаткової оплачуваної відпустки та проведення відповідного перерахунку грошового забезпечення із врахуванням зазначеної вислуги років.

Листом від 17.11.2023 року за № М-1172/106/2-2023 відповідачем проінформовано про те, що статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено вичерпний перелік видів служб та часу роботи, які зараховуються до стажу служби в поліції, а служба в підрозділах податкової міліції в цьому переліку відсутня, правові підстави для її зарахування до стажу служби в поліції відсутні.

Вказані дії відповідача щодо відмови у зарахуванні стажу служби в податковій міліції з 26.08.1997 року по 22.10.2022 року до стажу служби в органах Національної поліції України, слугували підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою судді від 19.04.2024 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06.05.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого Головне управління Національної поліції в Закарпатській області не визнає позов ОСОБА_1 в повному обсязі з наступних підстав.

Щодо вимог позову про визнання протиправною відмови ГУНП в Закарпатській області від 17.11.2023 року № М-1172/106/2-2023 про не зарахування ОСОБА_1 при призначенні на службу в поліцію служби в податковій міліції з 26.08.1997 року по 22.10.2022 року з урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року у справі №260/8096/21, зазначає таке:

Позивачу на його рапорт від 14.11.2023 року було надано повну та вмотивовану відповідь щодо запитуваної інформації, тоді як, стороною позивача в позові від 05.04.2024 року здійснюється маніпулювання, оскільки в самому рапорті ОСОБА_1 не ставив питання щодо виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року у справі № 260/8096/21 не долучав жодних рішень суду, ні зарахування до стажу періоду з 26.11.2021 року по 22.10.2022 року, що ставить позивач в даному позові.

Звертає увагу, що сам позивач не вжив всіх заходів для виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року у справі № 260/8096/21 щодо поновлення його на посаді. Тобто, позивачем не долучено до позову на виконання рішення суду ГУДФС у Закарпатській області накази про поновлення на службі позивача та наказу про його звільнення зі служби з органів ДФС.

Тоді як, самовільно визначений позивачем періоду для зарахування стажу до вислуги років позивачу з 26.11.2021 року по 22.10.2022 року жодним чином не підтверджений ні рішенням суду, ні даними з трудової книжки позивача, ні іншими архівними даними довідками ГУДФС у Закарпатській області.

В цій частині заявлений позов щодо зарахування стажу до вислуги років за період 26.11.2021 по 22.10.2022 років згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.10.2022 року у справі № 260/8096/21 є передчасним, та поданим не до уповноваженої особи.

Що стосується зарахування стажу податкової поліції з 26.08.1997 року по 25.11.2021 року (стаж згідно трудової книжки позивача) до вислуги років згідно ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» щодо права для встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, зазначає, що перелік визначений ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» є вичерпний і не передбачає зарахування до стажу служби в Національній поліції період проходження служби в податковій міліції.

При цьому позивач помилково застосовує для обрахунку стажу служби в поліції Податковий кодекс України, Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», Закон України «Про державну податкову службу в Україні», тоді як, стаж служби в поліції чітко визначений статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію» і цей перелік є вичерпний.

Що стосується зобов`язання ГУНП в Закарпатській оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подання про призначення пенсії та всі необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження служби на пільгових умовах, зазначає таке.

Згідно листа ГУНП в Закарпатській області № 19/106/16-2024 від 18.03.2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області направлено матеріали для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Тобто, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено право на вибір пенсії, а не декілька, тому в даному випадку, оскільки пенсія позивачу призначена та виплачується на підставі матеріалів поданих 18.03.2024 року повторне призначення пенсії неможливе.

З позову можливо припустити, що в такий спосіб позивач має намір здійснити перерахунок пенсії у зв`язку з можливою зміною вислуги років або грошового забезпечення, але в такому випадку відповідач ГУНП в Закарпатській області, згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій дані категорії громадян - не є належним відповідачем.

Згідно Порядку подання оформлення документів суб`єктом уповноважений здійснювати перерахунки пенсії даної категорії громадян є органи Пенсійного фонду, та на сьогоднішній день позов ОСОБА_1 є передчасним, оскільки по суті вимоги позивача не були вирішені, сам позивач до органу пенсійного фонду про перерахунок пенсії не звертався.

Оскарження листа ГУНП в Закарпатській області від 17.11.2023 року № М-1172/106/2- 2023 щодо зарахування стажу служби для вислуги років не несе жодних правових наслідків для органів Пенсійного фонду, оскільки лише саме органи Пенсійного фонду здійснюють перерахунок пенсій.

Також вказує на порушення позивачем норм процесуального права при зверненні до суду із даним позовом з пропуском встановленого ст. 122 КАС України місячного строку звернення.

09.05.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, крім вже наведених у позові доводів, додатково зазначає наступне.

Що стосується подання та оформлення документів на призначення пенсії за Законом 2262, зазначає, що відповідач не вірно трактує подання документів на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ та плутає таке призначення пенсії з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також не є перерахунком пенсії.

Отже, призначення пенсії позивача здійснюється відповідно до Закону 2262 та Порядку Про внесення змін до Постанови «Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 02.03.2023 року зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.04.2023 року за № 572/39628.

Так, позивач вибрав яку хоче отримувати пенсію і це відповідно до Закону 2262. Тому твердження відповідача, що він має право інші види пенсій є необґрунтовано та втручання у приватну власність позивача на мирно володіти своїм майном.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В період з 26.08.1997 року по 22.10.2022 року ОСОБА_1 проходив публічну службу в Головному управлінці ДФС у Закарпатській області та на день звільнення зі служби йога вислугу років становила 24 роки 02 місяців 29 днів.

Наказом Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Закарпатській області від 25.11.2021 року за № 126-о, ОСОБА_1 було звільнено з посади старшого слідчого з особливо важливих справ третього відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області у запас Збройних Сил (постановкою на військовий облік) за пунктом 64 підпунктом г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ №114 від 29.11.1991 року, через скорочення штатів.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року у справі № 260/8096/21 (головуючий суддя Іванчулинець Д.В.) визнано протиправним та скасовано наказ № 126-0 від 25.11.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого слідчого з особливо важливих справ третього відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області та зобов`язано поновити підполковника податкової міліції ОСОБА_1 на раніше займаній посаді, з 26.11.2021 року.

09.05.2023 року позивач прийнятий на службу в поліцію (наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 84о/с від 09.05.2023 року).

При цьому йому було встановлено стаж служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 10.05.2023 року - 00 років 00 місяців 01 день, тобто не враховано період попередньої служби.

Наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 22.12.2023 року № 245 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), з 27.12.2023 року.

Згідно вказаного наказу, стаж служби в поліції на день звільнення складає 00 років 07 місяців 18 днів, вислуга років у календарному обчисленні складає 24 роки 10 місяців 17 днів, вислуга років для виплати одноразової грошової вихідної допомоги при звільненні складає 00 років 07 місяців 18 днів.

Наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 23.02.2024 року № 38 о/с «Про часткову зміну пункту наказу ГУНП в Закарпатській області від 22.12.2023 року № 245 о/с» внесено зміни щодо звільнення позивача зі служби, звільнений зі служби в поліції з 20.02.2024 року. Стаж служби в поліції на день звільнення складає 00 років 09 місяців 11 днів, вислуга років у календарному обчисленні для призначення пенсії - 25 років 00 місяців 09 днів.

14.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Закарпатьскій області з рапортом про зарахування до стажу його служби в поліції періоду проходження служби в податковій міліції.

Листом від 17.11.2023 року за № М-1172/106/2-2023 відповідач повідомив позивачу, що стаж служби в підрозділах податкової міліції не визначений приписами ч.2 ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» як такий, що повинен зараховуватись до стажу служби в поліції. Тому зарахувати позивачу періоди служби в податковій міліції до стажу служби в поліції не вбачається можливим.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно із ст.2 Закону № 580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч.ч.1,2 ст.59 Закону № 580-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.78 Закону № 580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною 2 статті 78 Закону № 580-VIII встановлено, що до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Частиною 4 статті 78 Закону № 580-VIII передбачено, що Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п.п.3-6 п.7 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк: прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 р. №900-VIIІ, який набрав чинності 29.12.2015 р., пункт 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580 доповнено абзацами другим і третім такого змісту: «За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію»».

З огляду на приписи п.348.1 ст.348 Податкового кодексу України, у редакції, чинній з 12.08.2012 року, податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Згідно із п.348.2 ст.348 Податкового кодексу України, у редакції, чинній з 12.08.2012 року, завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; запобігання і протидія корупції у контролюючих органах та виявлення її фактів; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до п.353.1 ст.353 Податкового кодексу України, у редакції, чинній з 12.08.2012 року, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

З огляду на п.356.1 ст.356 Податкового кодексу України, у редакції, чинній з 12.08.2012 року, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Аналізуючи повноваження, завдання та функції податкової міліції, Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року у справі №826/16143/18, дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Оскільки служба в податковій міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, тобто має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, тому повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.08.2021 року у справі №440/1564/20, від 11.11.2021 року у справі №280/1546/21.

Суд враховує, що законодавством, чинним на час проходження позивачем служби в податковій міліції, статус осіб, які проходили службу в податковій міліції, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону № 580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Отже вислугу років служби позивача в податковій міліції необхідно зарахувати до стажу служби в поліції на підставі п.3 ч.2 ст.78 Закону України "Про Національну поліцію", а тому відповідачем протиправно не зараховано спірний стаж служби в податковій міліції до стажу служби в поліції.

Таким чином суд вважає, що зарахуванню підлягає вислуга років служби у податковій міліції в період з 26.08.1997 року по 25.11.2021 року (стаж, що підтверджений наявними в матеріалах справи записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 31.01.2012 року).

Що стосується стажу служби позивача в податковій міліції в період з 26.11.2021 року по 22.10.2022 року, суд констатує про відсутність правових підстав для його зарахування з огляду на наступне.

Так, як встановлено судом з автоматизованої системи документообігу Закарпатського окружного адміністративного суду, 10.02.2023 року судом було видано виконавчий лист в межах справи № 260/8096/21 про поновлення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ третього відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області, з 26.11.2021 року.

Разом з тим, згідно постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Білинця В.О. про закінчення виконавчого провадження № 71144430 від 26.06.2023 року, закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 260/8096/21 про поновлення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ третього відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області, з 26.11.2021 року, з підстав, п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, як вбачається із вказаної постанови, 07.06.2023 року державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення про поновлення на роботі, накладено на боржника штраф у розмірі 5100 грн.

Крім того, 26.06.2023 року державним виконавцем у тому самому порядку за повторне невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення про поновлення на роботі, накладено па боржника штраф у подвійному розмірі 10200 грн.

26.06.2023 року державним виконавцем направлено до Головного управління Нацполіції у Закарпатській області повідомлення про вчинення посадовими особами ГУ ДФС у Закарпатській області кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З огляду на викладене, станом на момент ухвалення рішення у даній справі, суд констатує про відсутність належних та допустимих доказів (зокрема, таких і не надано ОСОБА_1 ) про поновлення позивача на роботі в Головному управлінні ДФС у Закарпатській області з 26.11.2021 року, як і не обгрунтовано та не підтверджено позивачем очевидно дату його звільнення - 22.10.2022 року.

З урахуванням викладеного, вимоги позову в цій частині задоволенню не підлягають.

Решта позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання здійснити перерахунок і виплату грошового забезпечення в частині надбавки за вислугу років, з врахуванням до стажу служби в Національній поліції України періоду проходження служби в органах податкової міліції, відповідно до ч.1 ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію", з урахуванням проведених виплат, задоволенню не підлягають, оскільки обов`язок із проведення перерахунку і виплати грошового забезпечення виникне у відповідача після виконання рішення в частині зарахування стажу служби у податковій міліції. Суд зауважує, що захисту в порядку адміністративного судочинства підлягає лише порушене право. При цьому суд не здійснює захист прав на майбутнє, без встановлення фактичного порушення, ґрунтуючись лише на припущенні про можливість неправомірної поведінки суб`єкта владних повноважень, та за відсутності вже наявного спору між сторонами з цього питання.

З аналогічних підстав передчасності, не підлягає задоволенню вимога про зобов`язання Головного управління Національної поліції України в Закарпатській оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подання про призначення пенсії та всі необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження служби на пільгових умовах.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з ч. ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем законність оскаржуваної бездіяльності в частині незарахування позивачу до вислуги років у Національній поліції наявної на момент зарахування на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій міліції з 26.08.1997 року по 25.11.2021 року не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відтак, на підставі встановлених судом обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи - суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як встановлено судом, при зверненні до суду із даним позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. згідно квитанції від 05.04.2024 року та з урахуванням часткового задоволення позову, на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Як зазначено представником позивача адвокатом Калинич О.І., сума яку поніс позивач складається з судових витрат та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 5000 грн. Розрахунок між адвокатом Калинич О.І. та Мазюта Р.І. складається з витрат на професійну правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги та становить у фіксованому розмірі 5 000 грн. та сплачено, що підтверджується квитанцією про оплату на розрахунковий рахунок адвоката. Таким чином, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

При цьому, відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. є завищеною та не відображає реальної вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді, оскільки всі ці стадії судового розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін не передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Визначаючись щодо суми, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд вказує на таке.

Судом встановлено, що з метою отримання професійної правничої допомоги, 03.04.2024 року позивачем укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Калинич О.І.

Пункту 1.1 вказаного договору визначено його предмет, а саме: надання Клієнту правової допомоги щодо захисту інтересів останнього, зокрема, в Закарпатському окружному адміністративному суді щодо зарахування до стажу поліції службу в податковій міліції, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Пунктом 4 договору передбачено, що на визначення розміру гонорару Адвоката впливає обсяг правових послуг наданих Адвокатом. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обгрнутованого розміру гонорару та становить 5000 грн.

Так, норми статті 134 КАС України регулюють питання, пов`язані з витратами сторін на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з вимогами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, частинами другою та третьою сстатті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру або погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору, а строки оплати за надані адвокатом послуги як строк виконання договору, визначеного ст. 530, 631 ЦК України.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

В цій постанові (№922/1964/21) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 134 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Європейський Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд наголошує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до норм статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Отже, договір є підставою виникнення зобов`язань.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 564 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Однак, як встановлено судом, Договором про надання правової допомоги від 03.04.2024 року, не визначено строк виконання Договору в частині оплати гонорару за надані адвокатом послуги (чи-то: переплата, післяплата, або, наприклад, після набрання рішенням законної сили, або - після пред`явлення вимоги), тобто не визначено такої умови договору як строки оплати, яка з огляду на предмет договору є істотною умовою. Тож, зазначене породжує невизначеність щодо обов`язку позивача понести такі витрати на користь адвоката.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів договірних домовленостей між адвокатом та позивачем у даній справі щодо надання правничої допомоги в даній справі, а саме відсутнє визначення у договорі зобов`язання клієнта щодо строків (термінів) сплати гонорару за надані адвокатом послуги, що свідчить про відсутність доказів того, що витрати на правничу допомогу адвоката, визначені Договором від 03.04.2024 року, фактично понесені або будуть реально понесені позивачем у визначений строк.

Таким чином, представником позивача не доведено реальність понесення позивачем на час розгляду заяви або можливість понесення в подальшому у визначений договором строк витрат на надання правничої допомоги в рамках справи № 260/2242/24.

Отже, тільки документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, та реальність їх понесення або їх понесення позивачем у подальшому у визначений договором строк, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи наведене, у суду відсутнє документальне підтвердження того, що позивачем фактично понесені, або будуть понесені у визначений договором строк, витрати на правничу допомогу на користь адвоката, який представляє інтереси позивача у цій справі.

З огляду на зазначене, підстав для відшкодування з державного органу витрат на правничу допомогу, понесення яких адвокатом не доведено, у суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо відмови зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 наявної на дату зарахування на службу вислуги років у податковій міліції з 26.08.1997 року по 25.11.2021 року.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області зарахувати до вислуги років у Національній поліції України ОСОБА_1 наявну вислугу років у податковій міліції з 26.08.1997 року по 25.11.2021 року.

4. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

6. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті