Справа № 160/6190/24
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2024 рокуСправа №160/6190/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач-1), 20 регіональної військово-лікарської комісії (відповідач-2) про визнання протиправними дій/бездіяльності та скасування постанови, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом (з урахуванням уточненого позову), в якому просить суд:
- визнати протиправними дії/бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття членами, головою Військово-лікарської комісії (в/ч НОМЕР_1 ) постанови викладеної в довідці №1987 від 27.02.2024 р. «На підставі статті 24, 65, 59 графи ІІ Розкладу хвороб потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у НВМКЦ «ГВКГ» м. Київ.»;
- визнати протиправними бездіяльність 20 Регіональної військово-лікарської комісії, голови 20 Регіональної військово-лікарської комісії щодо нездійснення контролю за діяльністю підпорядкованої позаштатної Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 та нездійснення покладених функцій неупереджено;
- скасувати постанову Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 викладену в довідці №1987 від 27.02.2024 р. «На підставі статті 24, 65, 59 графи ІІ Розкладу хвороб потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у НВМКЦ «ГВКГ» м.Київ.».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що довідка військової частини НОМЕР_1 №1987 від 27.02.2024, яка є постановою ВЛК ВМКЦ Східного регіону, та якою визначено, що «На підставі статті 24, 65, 59 графи ІІ Розкладу хвороб потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у НВМКЦ «ГВКГ» м. Київ.», прийнята з порушенням чинного законодавства, зокрема, «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402. Жодна зі статей (24, 59, 65 Розкладу хвороб) зазначених у якості підстави для прийняття постанови «потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у НВМКЦ «ГВКГ» м. Київ» не містить положень, пояснень чи вказівок щодо направлення військовослужбовців на стаціонарне обстеження з подальшим переоглядом в закладі охорони здоров`я. Вказаний медичний огляд проведено з порушеннями, без врахування усіх медичних документів, у тому числі, поданих позивачем. Твердження про протиправність постанови ВЛК ВМКЦ Східного регіону (в/ч НОМЕР_1 ) викладеної в довідці №1987 від 27.202.2024 не суперечить принципу дискреційності повноважень ВЛК ВМКЦ Східного регіону (в/ч НОМЕР_1 ), оскільки застосовані статті 24, 59, 65 Розкладу хвороб не передбачають застосування дискреційних повноважень щодо встановлення діагнозів, натомість мають чіткі та однозначні формулювання «Тимчасово непридатні. Потребують лікування, відпустки, звільнення тощо», не мають вказівок на «обстеження в стаціонарі з подальшим переоглядом» - отже нема підстав стверджувати про порушення дискреційності повноважень ВЛК ВМКЦ Східного регіону (в/ч НОМЕР_1 ). Крім того, позивач зазначає на протиправну бездіяльність 20 регіональної ВЛК щодо нездійснення контролю за діяльністю підпорядкованої позаштатної ВЛК військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за правилами статтей 257, 262 КАС України.
Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Витребувано у військової частини НОМЕР_1 Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк встановлений для подачі відзиву, усі документи покладені в основу постанови ВЛК (довідки від 27.02.2024 №1987).
Відповідачем-1 надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого останній вказав на необґрунтованість заявлених позовних вимог. Зокрема, він зазначив, що пунктом 20.3 підпункту в) розділу ІІ Положення № 402 передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймаються постанови зокрема такого змісту: Потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у (вказати заклад охорони здоров`я (установу)). У разі наявності сумніву щодо правильності висновку позаштатної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 щодо придатності до військової служби, військовослужбовець має право звернутись до регіональної військово-лікарської комісії або Центральної військово-лікарської комісії для перегляду відповідного висновку. У свою чергу, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду. З огляду на викладене вказав, що підстави для задоволення позову відсутні. Вимоги позивача визнати протиправними бездіяльність Східної регіональної військово-лікарської комісії (20 регіональна військово-лікарська комісія), голови Східної регіональної військово-лікарської комісії (20 регіональна військово-лікарська комісія) щодо нездійснення контролю за діяльністю підпорядкованої позаштатної Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та нездійснені покладених функцій неупереджено, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки 20 Регіональна військово-лікарська комісія є окремим військовим формуванням та не входить до складу військової частини НОМЕР_1 .
Крім того, на виконання ухвали суду від 11.03.2024 відповідачем-1 подано клопотання про долучення документів покладених в основу постанови ВЛК (довідки від 27.02.2024 №1987).
Позивачем 01.04.2024 подано до суду заперечення на вищевказане клопотання відповідача-1 у якому він просив відхилити дане клопотання про долучення доказів та не брати надані докази під час розгляду справи по суті, притягти до відповідальності відповідача-1 за подання недостовірних, неналежних та недопустимих доказів.
У запереченнях позивач зазначив, що подані відповідачем-1 докази жодним чином не пояснюють дій та бездіяльності відповідача-1, оскільки не містять жодної фактичної обставини на виправдання дій та бездіяльності. Надані відповідачем-1 докази мають вибірковий характер, що свідчить про маніпулювання доказами та фактичними обставинами справи. Крім того, докази відскановані в низькій якості, що утруднює та унеможливлює ї вивчення та сприйняття вмісту інформації, що є способом введення суд в оману. З урахуванням викладеного вважав такі дії відповідача-1 вчинені з метою перешкоджання судочинству за що суд може притягти до відповідальності шляхом стягнення штрафу.
Суд щодо поданого заперечення зазначає, що ч. 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
На виконання ухвали суду відповідачем-1 подано до суду витребувані докази.
Разом з тим, суд наголошує, що позивачем не доведено недостовірність, неналежність та недопустимість поданих доказів, а також наявність підстав щодо введення відповідачем-1 суду в оману.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дані заперечення позивача є безпідставними на необґрунтованими, а тому підстави для їх задоволення відсутні.
Позивачем подано відповідь на відзив відповідача-1 від 26.03.2024 у якій він зазначив, що повноваження представника юридичної особи, яким є відповідач-1, повинні бути підтверджені саме довіреністю юридичної особи, а не довіреністю у порядку передоручення. Одночасно право посадової особи на надання довіреності повинно бути підтверджено статутом, положенням, трудовим договором (контрактом). До відзиву відповідача-1 додано довіреність у порядку передоручення, що не є належним підтвердженням наявності у особи повноважень діяти від імені відповідача. Щодо відзиву позивачем зазначено, що відповідачем-1 в абз. 1-16, 18-20 пункту 1 відзиву відповідача-1 від 26.03.2024 є хоч жодне виправдання неправильному застосуванню вимог та норм статей 24, 65, 59 Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (додаток 1 «Положення про ВЛЕ ЗСУ») (далі «Розклад хвороб») та п. 5 розд. VI, п. 3 розд. ХІІ, п. 6 розд. ХІІІ Пояснення щодо застосування статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби. Таким чином, викладене у відзиві відповідача від 26.03.2024 жодним чином не доказує правомірність його дій та бездіяльності. З урахуванням викладеного позивач просив відхилити відзив відповідача-1 та не враховувати його під час розгляду справи по суті та прийняття рішення, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Щодо доводів позивача про неналежну довіреність суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 57 КАС України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно з частиною першою статті 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.
Частиною другою статті 59 КАС України передбачено, що довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.
Частиною сьомою статті 59 КАС України передбачено, що в разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Правові основи функціонування автоматизованої системи документообігу суду (далі - АСДС) визначені в Положенні про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженому рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (далі - Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу ХІ «Підсистема електронного суду» Положення про АСДС, в редакції рішення РСУ №17, з 22 грудня 2018 року у всіх місцевих та апеляційних судах обмін електронними документами між судом, фізичними особами та учасниками судового процесу забезпечується засобами підсистеми "Електронний суд". Учасники судового процесу за допомогою зареєстрованого Електронного кабінету можуть надсилати копії електронних документів іншим учасникам судової справи, крім випадків, коли інший учасник не має зареєстрованого електронного кабінету, подавати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, а також отримувати судові рішення та інші електронні документи.
Відповідно до пунктів 9-11 розділу XI «Підсистема електронного суду» Положення про АСДС, в редакції рішення РСУ №17, шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного доручення, встановленої адміністратором форми (з правом передоручення або без такого права), особа, що зареєструвала електронний кабінет, може уповноважити представника (іншу фізичну особу, що має зареєстрований електронний кабінет) на подання документів від свого імені або від імені довірителя по судовій справі, судовому провадженню або зверненню. Електронні доручення, що підтверджують повноваження підписанта автоматично додаються підсистемою до кожного документу, ним відправленого.
Шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного доручення, встановленої адміністратором форми (з правом передоручення або без такого права), особа, що зареєструвала електронний кабінет в межах отриманих повноважень може надати іншій фізичній особі доступ до документів по судовій справі, судовому провадженню або зверненню.
Шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного повідомлення, встановленої адміністратором форми, автор доручення може його скасувати.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №486/259/21 дійшов висновку, що аналіз вказаних вище положень закону свідчить про те, що електронне доручення, яке можливо надати за допомогою підсистеми «Електронний суд», видається за наявності у відповідної особи довірителя та його представника особистих електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд», що передбачає наявність у таких осіб електронного цифрового підпису. Електронне доручення видається лише за умови його підписання електронним ключем довірителем за допомогою алгоритмів, визначених у підсистемі «Електронний суд». Надалі таке електронне доручення автоматично додається до позовної заяви, яка подана представником від імені довірителя через підсистему «Електронний суд», при цьому у користувачів відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такого електронного доручення, тобто воно формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника.
Довіреність, видана із дотриманням зазначених правил, як електронний документ не вимагає будь-якого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді.
Так, відповідачем-1 відзив подано через електронний кабінет ОСОБА_2 .
Згідно долученого до відзиву витягу з ЄДР, керівником військової частини НОМЕР_1 є ОСОБА_3 .
До відзиву поданого представником через підсистему «Електронний суд» додана електронна довіреність від 05.10.2023 від імені ОСОБА_3 , згідно з якою остання уповноважує в порядку передоручення ОСОБА_2 представляти інтереси військової частини НОМЕР_1 в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи. Така довіреність видана з правом передоручення іншим особам та дійсна до її скасування.
З урахуванням викладених вище положень, така довіреність є належно оформленою, з огляду на те, що самостійно формується в підсистемі «Електронний суд», відповідно до обраного обсягу повноважень представника.
Отже, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо подання відзиву неуповноваженою на те особою.
Позивачем 29.03.2023 подано клопотання, згідно якого останній просить залучити 20 Регіональну військово-лікарську комісію у якості співвідповідача по справі №160/6190/24. Крім того, подано заяву про зміну позовних вимог шляхом подання адміністративного позову в новій редакції.
Прийнято уточнену позовну заяву до розгляду.
Роз`яснено відповідачам про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Витребувано у 20 регіональної військово-лікарської комісії, у строк для подання відзиву на позовну заяву, докази та/або інформацію щодо підстав та умов перебування/неперебування у її підпорядкуванні Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 .
Розгляд адміністративної справи розпочато спочатку.
10.04.2024 від 20 регіональної військово-лікарської комісії до суду надійшло клопотання у якому остання просила:
- зобов`язати позивача надати копію уточненої позовної заяви від 28.03.2024 та доданих до неї документів в електронній формі через електронний кабінет із чітким викладенням змісту позовних вимог щодо кожного з відповідачів;
- здійснити перевірку на наявність тотожних вимог до тих самих відповідачів за матеріалами справ №160/6797/24 та №160/6190/24 з метою вирішення питання про закриття провадження в одній із цих справ;
- вирішити питання про закриття провадження у справі, в разі подання ОСОБА_1 декількох позовів до 20 РВЛК з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав із позовних вимог;
- відповідно до частини другої статті 121 КАС України продовжити встановлений судом процесуальний строк на подання відзиву 20 РВЛК на позов, оскільки уточнена позовна заява ОСОБА_1 від 28.03.2024 до 20 РВЛК не надходила та суд може цей строк продовжити за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у задоволенні клопотання 20 Регіональної військово-лікарської комісії про зобов`язання позивача надати копію уточненої позовної заяви від 28.03.2024 - відмовлено.
У задоволенні клопотання 20 Регіональної військово-лікарської комісії про закриття провадження у справі № 160/6190/24 - відмовлено.
Клопотання 20 Регіональної військово-лікарської комісії про продовження строку на надання відзиву задоволено.
Продовжено 20 Регіональній військово-лікарській комісії строк для подання відзиву на позов на десять календарних днів з дня отримання даної ухвали.
Так, 12.04.2024 позивачем подано до суду заяву про доповнення позовних вимог у якій просив суд доповнити позов у зміненій редакції від 28.03.2024 наступним:
1) «позов немайнового характеру» змінити на «Ціна позову 4522,61 грн.»;
3) прохальну частину доповнити пунктом 5 «Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 та 20 Регіональної військово-лікарської комісії понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4522 (чотири тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 61 коп.»;
15.04.2024 від позивача надійшли заперечення у яких останній просив зобов`язати 20 регіональну військово-лікарську комісію надати Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформований Міністерством юстиції України у поточних датах.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зобов`язання 20 регіональної військово-лікарської комісії надати витяг з ЄДР відмовлено.
Відповідачем-1 подано до суду відзив на уточнену позовну заяву, у якій викладено доводи аналогічні тим, що зазначені у відзиві поданому до суду 27.03.2024.
Позивачем подано до суду відповідь на вищевказаний відзив аналогічний відповіді поданій до суду 01.04.2024. Крім того, повторно зазначено про відсутність повноважень у підписанта діяти від імені відповідач-1.
Суд наголошує, що доводи про відсутність повноважень у підписанта діяти від імені відповідач-1 вже розглянуто та відхилено судом вище, повторний їх розгляд є недоцільним.
Відповідачем-2 13.05.2024 подано до суду відзив на позовну заяву у якому він просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, зазначив, що у межах власних повноважень 20 РВЛК були опрацьовані усі три звернення ОСОБА_1 , враховуючи його усні пояснення, які він надавав особисто начальнику 20 РВЛК під час особистого прийому громадян. У термін, передбачений Законом України «Про звернення громадян» звернення ОСОБА_1 були розглянуті і вирішені по суті, а саме командиру Військової частини НОМЕР_2 запропоновано направити старшого солдата ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (до військово-медичного клінічного центру (до військового шпиталю)) на медичний огляд ВЛК в стаціонарних умовах, встановленим порядком; командиру Військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 госпіталізувати в профільне відділення, обстежити з подальшим оглядом ВЛК з метою визначення придатності ОСОБА_1 до військової служби. Результати медичного огляду надати на розгляд 20 РВЛК встановленим порядком. Інші вимоги позивача відхилені 20-ю регіональною військово-лікарською комісією, оскільки за приписами пункту 1 розділу IIІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міноборони України від 21.11.2017 № 608, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення, у той час, як ВЛК в/ч НОМЕР_1 є позаштатною, а її члени є військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 та не підпорядковані у військовій службі начальнику 20 РВЛК згідно положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV. Щодо здійснення контролю позаштатних ВЛК відповідач-2 зазначив, що члени ВЛК діють на принципах, зокрема колегіальності, рівноправності членів комісії, вільного обговорення і вирішення питань. Територіальною зоною відповідальності 20 РВЛК є Донецька, Луганська, Дніпропетровська, Запорізька області, де у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах організовуються позаштатні постійно діючі ВЛК (ЛЛК), а під час дії особливого періоду, створюються ще й додаткові позаштатні постійно за переліком, який затверджується ЦВЛК ЗС України. Натомість, контроль діяльності позаштатних ВЛК здійснюється встановленим порядком шляхом перегляду, затвердження, незатвердження постанов позаштатних ВЛК, а також шляхом розгляду заяв і скарг громадян, за результатами чого, в разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (відміни, скасування) постанови позаштатної ВЛК обґрунтованою, оскаржувана постанова ВЛК має бути переглянута або приймається рішення про направлення заявника на контрольне обстеження та медичний огляд. Зважаючи на вищевказане, вважав, що права позивача не були порушені діями відповідача-2. У поданому відзиві просив поновити строк для подання відзиву.
Позивач у поданій відповіді на відзив відповідача-2 зазначив, що ним порушено встановлений судом строк для подання відзиву з урахуванням продовження даного строку ухвалою суду від 15.04.2024. Крім того, зазначено, що долученими до відзиву документами не підтверджено наявність у ОСОБА_5 повноважень діяти від імені відповідача-2. Щодо доводів викладених у відзиві позивач зазначив, що відповідач-2 підтверджує та визнає отримання трьох звернень від позивача з повідомленнями фактів протиправних дій та бездіяльності відповідача-1, але відповідачем-2 не вжито жодної дії по їх припиненню чим порушено (не виконано) обов`язки по контролю за діяльністю підпорядкованої позаштатної ВЛК відповідача-1. Отже, відповідач-2 письмово підтвердив факт своєї бездіяльності. Відсутність будь-якої реакції відповідача-2 на факти незабезпечення командуванням в/ч НОМЕР_1 дисципліни та законності, та допущення невиконання підлеглими вимог Законодавства України, Статутів та нормативно-правових актів є протиправною бездіяльністю. Всі виправдання відповідача-2 стосовно відсутності підпорядкування в/ч НОМЕР_1 відповідачу-2 не можуть бути правомірними, оскільки частина військовослужбовців та працівників в/ч НОМЕР_1 , які є членами позаштатної ВЛК, повинні контролюватись відповідачем-2 згідно п. 1.1-1.3 гл. 1 розд. І, п/п 2.4.1-2.4.9 п. 2.4 гл. 2 розд. ІІ «Положення про ВЛЕ в ЗСУ». А згідно ч. 3 ст. 45 «Дисциплінарного статуту збройних сил України» повинен був повідомити орган досудового розслідування, а також ніщо не заважало повідомити командиру в/ч НОМЕР_1 та Командуванню медичних військ Збройних сил України для вжиття необхідних заходів, у тому числі проведення службових розслідувань та відсторонення від виконання службових обов`язків винних осіб за фактами викладеними у скаргах від 23.02.2024, 27.02.2024, 29.02.2024. З урахуванням викладеного позивач просив відхилити відзив відповідача-2, не враховувати його під час розгляду справи по суті та ухвалення рішення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 клопотання 20 регіональної військово-лікарської комісії про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву у справі №160/6190/24 - задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку для подання відзиву на позовну заяву та поновлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Щодо доводів позивача про сумніви щодо дієздатності та правоздатності відповідача-2 з огляду на відсутність підтверджень наявності у останнього статусу юридичної особи та підтвердження його державної реєстрації, що свідчить про не підтвердження повноважень ОСОБА_5 на підписання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 43 КАС України, здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.
Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
Відповідно до частини 4 ст. 46 КАС України, відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Таким чином, у розумінні процесуального закону статус суб`єкта владних повноважень не можна ототожнювати із статусом юридичної особи, позаяк обов`язкової вимоги щодо наявності у суб`єкта владних повноважень статусу юридичної особи процесуальним законом не вимагається.
Суд наголошує, що відзив подано через «Електронний кабінет» ОСОБА_5 , який, відповідно до долученого витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 25 від 07.03.2023, є начальником 20 регіональної військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України.
З огляду на викладене, ОСОБА_5 є особою уповноваженою діяти від імені відповідача-2.
Відповідач-2 у поданих запереченнях на відповідь на відзив навів доводи аналогічні тим, що зазначив у відзиві, а також вказав, що права позивача не були порушені діями відповідачів 1-2. Заяви позивача опрацьовано та розглянуто в порядку розгляду звернень громадян та в межах компетенції 20 РВЛК, відповідно до приписів Положення № 402. Питання позивача були вирішені по суті та за результатами перегляду оскаржуваної постанови позаштатної ВЛК, військовослужбовець ОСОБА_1 був направлений на повторний (контрольний) медичний огляд з метою подальшого визначення його ступеню придатності до військової служби. Станом на день подання цих заперечень позивач госпіталізований до в/ч НОМЕР_1 , йому проводиться медичні обстеження, після чого позаштатна ВЛК визначить ступінь його придатності до військової служби. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.
Позивачем подано до суду клопотання щодо зловживання відповідачем-2 процесуальними правами шляхом подання беззмістовного заперечення від 22.05.2024, яке підписано особою, що належним чином не підтвердила повноваження.
Суд зауважує, що статтею 45 КАС України під обставинами, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами подання заперечень на відповідь на відзив, які на думку позивача є беззмістовними не передбачено.
Подання заперечень на відповідь на відзив з огляду на порядок розгляду справи є заявою по суті справи. Визнання ж дій учасника справи, які є правом на участь у справі, зловживанням процесуальними правами за відсутності підстав вважати, що такі дії спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи може свідчити та призвести до створення судом процесуальних чи практичних перешкод особі в доступі до правосуддя.
Суд також наголошує, що доводи позивача щодо непідтвердження повноважень представника відповідача- 2 вже розглядались та повторного розгляду не потребують.
З урахування викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з довідкою від 25.06.2024 №201 Дніпропетровського окружного адміністративного суду, суддя Калугіна Н.Є. з 10.06.2024 по 24.06.2024 перебувала у щорічній відпустці, тому справу розглянуто із дотриманням розумного строку.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 , на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022, 25.02.2022 призваний у Збройні Сили України за загальною мобілізацією.
Так, 27.02.2024 ВЛК військової частини НОМЕР_1 проведено медичний огляд позивача.
За результатами проведеного огляду довідкою військово-лікарської комісії № 1987 від 27.02.2024 позивачу встановлено діагноз та постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Хронічна вертеброгенна цервікобрахіалгія, торакалгія, попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч зі стійким тривалим больовим, корінцевим та м`язово-тонічним синдромами з помірним парезом лівої стопи з помірним порушенням функції опори та ходи. Міжхребцевий остеохондроз, спондилоартроз, спондильоз шийного, грудного та поперекового відділів хребта, ускладнений протрузіями міжхребцевих дисків в сегментах СЗ-С4, Тh5-Тh6, Тh6-Тh7, Тh7-Тh8, Тh8-Тh9, L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1, екструзіями міжхребцевих дисків в сегментах С5-С6 з незначним порушенням статико-динамічної функції хребта. Деформуючий остеоартроз обох кульшових суглобів І ст. з больовим синдромом, стійкою комбінованою контрактурою та незначним порушенням функції. Кіста правої гайморової пазухи.
Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.
Пілонідальна хвороба. Епітеліальні куприкові ходи, часто рецидивний перебіг. Гіпертонічна хвороба І ст. СН0 ст. Хронічний холецистит без порушення функції. Хронічний панкреатит без порушення функції. Хронічний гастродуоденіт без порушення функції. Двобічна повздовжня плоскостопість І ст. без явищ артрозу в тараїто-човіникоподібних суглобах з больовим синдромом, без порушення функції. Короткозорість 1,0 Д обох очей при гостроті зору 1,0/1,0.
Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби.
На підставі статті 24, 65, 59 графи II Розкладу хвороб потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у НВМКЦ «ГВКГ» м. Київ.
Не погоджуючись з даним рішенням комісії в частині визначення наслідків за статтями встановлених хвороб, як такого, що потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.
Згідно статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України, Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, який неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.
На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ).
У статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (далі Положення № 402).
Відповідно до п. 1.1.-1.2. глави 1 розділу І Положення № 402 (у редакції чинній на момент проведення медичного огляду позивача), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це:
медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;
установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Відповідно до п. 1.1. глави 1 розділу ІІ, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності:
до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти);військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю; військовослужбовців до служби в Десантно-штурмових військах, плаваючому складі, морській піхоті; кандидатів на навчання у ВВНЗ, ліцеїстів; кандидатів до військової служби за контрактом; кандидатів до участі у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (далі - МО) та у складі національного персоналу; військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, працівників Збройних Сил України для роботи з ДІВ, КРП, джерелами ЕМП, ЛВ та мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; військовослужбовців та працівників Збройних Сил України до служби (роботи) у спеціальних спорудах, працівників допоміжного флоту ВМС Збройних Сил України;
а також з метою визначення: можливості проходження військової служби військовослужбовцями та проживання членів їх сімей за кордоном; необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я; потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва); потреби у тривалому лікуванні.
Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ-10).
Пунктами 2.1.-2.2. визначено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать:
Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);
Відповідно до п. 2.3.1., ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
Пунктами 2.3.4.-2.3.5 визначено, що ЦВЛК має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Відповідно до п. 2.4.5., 2.4.10., ВЛК регіону має право, зокрема, приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК.
Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.

Відповідно до п. 2.6., до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать, госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ВЛК ТЦК та СП; ВЛК розвідувального органу Міністерства оборони України; ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.

Пунктом 2.6.4. визначено, що штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) з питань військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи підпорядковуються вищим штатним ВЛК.

Відповідно до матеріалів справи, ВЛК військової частини НОМЕР_1 є позаштатною постійно діючою комісією.

Глава 6 Положення № 402 визначає порядок проведення медичного огляду військовослужбовців.

Відповідно до п. 6.1., 6.8. Положення № 402, направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Пунктами 6.9.-6.10., 6.12. визначено, що при медичному огляді військовослужбовців метод індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби повинен застосовуватись у кожному випадку. ВЛК враховує їх вік, освіту, військовий фах, підготовку, досвід, фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби, думку командування і начальника медичної служби військової частини, викладені у службовій та медичній характеристиках, та можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, яка найбільше відповідає стану його здоров`я.

Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії).

Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби.

У разі коли є незаперечні дані, що здатність до проходження військової служби за станом здоров`я не відновиться, постанова ВЛК про потребу військовослужбовців у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не приймається, а вирішується питання про придатність їх до військової служби.

За результатами медичного огляду приймаються постанови.

Відповідно до п. 20.1.-20.2., постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням.

Голова або члени ВЛК відповідають за прийняте рішення та видачу документів про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв).

Постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, контролюються, а за необхідності переглядаються відповідною штатною ВЛК.

Постанови штатних ВЛК про ступінь придатності до військової служби можуть прийматися як за результатом проведеного медичного огляду в цих ВЛК, так і на підставі проведеного медичного огляду у позаштатних ВЛК та наданих на розгляд медичних документів.

Згідно з пунктом 20.3 розділу ІІ Положення №402, при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймаються постанови такого змісту: а) "Придатний», зокрема, до військової служби; б) "Непридатний": зокрема, до військової служби з виключенням з військового обліку; в) "Потребує", зокрема, стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у (вказати заклад охорони здоров`я (установу)); г) "Обмежено придатний до військової служби"; ґ) "Тимчасово непридатний", зокрема, до військової служби; служби у військовому резерві; д) У зв`язку з нетранспортабельністю переїзд до (вказати місцевість) протипоказаний (постанова приймається тільки щодо членів сімей військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби)); е) Протипоказань до виходу в море на підводному човні (надводному кораблі) немає; є) "На підставі статті графи Розкладу хвороб та графи ТДВ " " вихід у море на підводному човні (надводному кораблі) протипоказаний.

Так, за результатами проведеного медичного огляду позивача, військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_1 прийнято постанову, оформлену довідкою № 1987 від 27.02.2024, якою встановлено, що на підставі статті 24, 65, 59 графи II Розкладу хвороб позивач потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у НВМКЦ «ГВКГ» м. Київ.

Постановлена довідка за результатами огляду містить всі необхідні реквізити та підписи голови ВЛК полковника м/с В. Танчика, секретаря ВЛК старшого сержанта взк Ю. Тутової.

Суд наголошує, що вимоги позивача ґрунтуються на порушенні відповідачем-1 при винесенні постанови ВЛК порядку визначення наслідків за результатами встановлених статей Розкладу хвороб, тоді як метод індивідуальної оцінки придатності до військової служби та здатність до проходження військової служби за станом здоров`я не є підставою позову.

Так, відповідно до Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві (додаток 1 до Положення № 402), за визначеними позивачу у довідці № 1987 від 27.02.2024 статтями хвороб 24 (стани після перенесених гострих хвороб нервової системи або хірургічного лікування), 65 (стани після перенесених гострих, загострення хронічних хвороб кістково-м`язової системи і сполучної тканини, хірургічного лікування), 59 (стани після перенесених гострих, загострення хронічних хвороб шкіри та підшкірної клітковини, хірургічного лікування (фурункул, фурункульоз, карбункул, флегмона, абсцес, імпетиго, ектима, гостра екзема, дерматити, пітіріаз рожевий, багатоформна еритема, парапсоріаз)) можливими наслідками визначено - тимчасово непридатні, потребують лікування, відпустки, звільнення тощо.

Таким чином, за встановленими статтями хвороб позивачу мала бути прийнята постанова зі змістом «Тимчасово непридатний, потребує лікування, відпустки, звільнення тощо (конкретні потреби визначаються ВЛК)», тоді як відповідачем-1 у спірній постанові визначено, що позивач потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у НВМКЦ «ГВКГ» м. Київ, що суперечить наслідкам встановлених позивачу статей Розкладу хвороб.

Суд зауважує, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, зокрема, застосування методу індивідуальної оцінки придатності до військової служби. Відповідно до цієї норми у спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за Центральною ВЛК. У разі незгоди з рішенням ВЛК позивач має право оскаржити таке рішення до ВЛК регіону та до ЦВЛК.

Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 810/5009/18 (постанова від 12.06.2020), № 806/526/16 (постанова від 13.06.2018), які суд враховує з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, при оскарженні рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Разом з тим, суд наголошує, що в даному випадку наслідки хвороб за кожною зі статей конкретно визначено Розкладом хвороб, що є додатком до Положення №402, яким з огляду на приписи п. 20.1.-20.2. Положення № 402, мають керуватися голова та члени ВЛК при прийнятті постанови.

З огляду на викладене, визначення наслідків хвороб входить до процедури прийняття постанови ВЛК, а тому не виходить за межі необхідного дослідження судом в контексті застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що дії відповідача-1 щодо прийняття Військово-лікарською комісією Військової частини НОМЕР_1 постанови, оформленої довідкою № 1987 від 27.02.2024 зі змістом «На підставі статті 24, 65, 59 графи ІІ Розкладу хвороб потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у НВМКЦ «ГВКГ» м. Київ.» є протиправними.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що прийнята з порушенням вимог Положення № 402 постанова Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 оформлена довідкою №1987 від 27.02.2024 зі змістом «На підставі статті 24, 65, 59 графи ІІ Розкладу хвороб потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у НВМКЦ «ГВКГ» м.Київ.» підлягає скасуванню.

Щодо протиправної бездіяльності 20 регіональної військово-лікарської комісії щодо нездійснення контролю за діяльністю підпорядкованої позаштатної Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 та нездійснення покладених функцій неупереджено.

Так, позивач обґрунтовуючи дану позовну вимогу зазначає, що відповідачем-2 проігноровано скарги позивача на дії відповідача-1, що свідчить про невиконання обов`язків щодо контролю за діяльністю позаштатної ВЛК, що мало наслідком прийняття протиправної постанови відповідачем-1.

Суд наголошує, що, відповідно до підпунктів 2.4.2, 2.4.4-2.4.5. пункту 2.4 глави 2 розділу I Положення № 402, ВЛК регіону з питань військово-лікарської експертизи підпорядковуються усі позаштатні ВЛК регіону.

На ВЛК регіону покладаються:

організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності;

контроль за організацією та проведенням медичного огляду осіб, визначених у пункті 1.2 розділу I Положення, поповнення, що прибуває для комплектування Збройних Сил України, з метою правильного розподілу його за родами військ, військовими частинами (кораблями), підрозділами та військовими спеціальностями, а також кандидатів на навчання за військовими спеціальностями з урахуванням стану здоров`я та фізичного розвитку;

розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи;

аналіз та узагальнення результатів і досвіду роботи підпорядкованих ВЛК;

проведення спільно з головними (провідними) медичними спеціалістами та іншими лікарями-спеціалістами аналізу та оцінки результатів медичного огляду військовослужбовців та інших контингентів, розробка пропозицій для покращення військово-лікарської експертизи;

організація та керівництво науковою роботою з питань військово-лікарської експертизи у підпорядкованих ВЛК;

підготовка та вдосконалення кадрів для ВЛК;

розробка та подання до ЦВЛК пропозицій з уточнення, доповнення та внесення змін до нормативно-правових актів з питань військово-лікарської експертизи;

контроль за організацією та проведенням лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, обстеженням та медичним оглядом призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів, надання методичної та практичної допомоги органам та закладам охорони здоров`я України та ІНФОРМАЦІЯ_2 у цій роботі;

проведення спільно з департаментами охорони здоров`я обласних (Київської міської) державних адміністрацій і ТЦК та СП аналізу та узагальнення результатів лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників і призовників, обстеження та медичного огляду допризовників, призовників, громадян, які вступають у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів, розроблення пропозицій щодо покращення цієї роботи;

контроль за організацією та станом лікарсько-льотної експертизи в учбових та спортивних авіаційних закладах Товариства сприянні обороні України (далі - ТСО України), які знаходяться в межах регіону.

ВЛК регіону має право:

оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення;

перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК та давати їм роз`яснення з питань військово-лікарської експертизи;

перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах;

приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК;

перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я (установах), медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи;

направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників;

витребовувати особові та пенсійні справи, медичні документи, матеріали службового (спеціального) розслідування, дізнання, досудового розслідування, характеристики, архівні довідки, витяги з наказів, актів, протоколів та інші документи, необхідні для прийняття постанови;

залучати для вирішення питань військово-лікарської експертизи головних (провідних) медичних спеціалістів та інших лікарів-спеціалістів, за необхідності - інших спеціалістів, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець;

приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК);

перевіряти у ТЦК та СП, закладах охорони здоров`я (установах) Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим), областей, міста Києва, на території регіону організацію та стан лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів, результати перевірок доповідати начальнику ЦВЛК та керівникам органів місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування.

Таким чином, 20 регіональна ВЛК є ВЛК регіону, якій підпорядковуються позаштатні ВЛК, які знаходяться в межах її юрисдикції та в зоні її відповідальності -Донецькій, Луганській, Дніпропетровській, Запорізькій областях, у тому числі ВЛК Військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на викладене, контроль діяльності позаштатних ВЛК здійснюється за встановленим порядком шляхом перевірки роботи підпорядкованих ВЛК та надання їм роз`яснення з питань військово-лікарської експертизи; контролю, розгляду, затвердження, за наявності підстав незатвердження, перегляду або скасовування постанови підпорядкованих ВЛК, а також шляхом розгляду заяв і скарг громадян.

Разом з тим, за результатами розгляду заяв або скарг, в разі встановлення наявності підстав, штатна ВЛК має право переглянути (скасувати, затвердити, не затвердити) постанову позаштатної ВЛК.

З урахуванням викладеного, суд зауважує, що, відповідно до приписів Положення № 402, постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються Положенням№ 402. У свою чергу ВЛК регіону жодним чином не може впливати на проведення та результати медичного огляду підпорядкованими їй ВЛК. У разі незгоди з прийнятим рішенням позаштатної ВЛК особа має право звернутись до ВЛК регіону або ЦВЛК щодо його перегляду, а останні мають повноваження щодо розгляду, затвердження, за наявності підстав незатвердження, перегляду або скасовування постанови підпорядкованих ВЛК.

Згідно з матеріалами справи, позивач неодноразово звертався до відповідача-2 зі скаргами на дії відповідача-1 щодо порядку проведення медичного огляду.

Відповідачем-2 за результати розгляду скарг прийнято рішення про направлення військовослужбовця ОСОБА_1 на повторний (контрольний) медичний огляд з метою подальшого визначення його ступеня придатності до військової служби.

Даний факт підтверджується листом відповідача-2 від 07.03.2024 та не заперечується учасниками справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з урахуванням встановлених фактичних обставин доводи позивача щодо відсутності контролю відповідача-2 за діями відповідача-1 не знайшли свого підтвердження, а тому у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судового збору не здійснюється.

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу.

Позивачем 12.04.2024 подано до суду заяву про доповнення позовних вимог у якій просив суд доповнити позов у зміненій редакції від 28.03.2024 наступним:

1) «позов немайнового характеру» змінити на «Ціна позову 4522,61 грн.»;

2) у частині «по-четверте» абзац 2-й доповнити реченням «У зв`язку з використанням послуг адвоката за договором від 26.02.2024 р. з адвокатом ОСОБА_4 позивач зазнав витрат на сплати таких послуг в розмірі 4522,61 грн. Що підтверджується фотокопією Договору про надання правничої допомоги від 26.02.2024 р. (додаток №21) та копією Платіжної інструкції P24AD2303 від 26.02.2024 р. (додаток №22).»;

3) прохальну частину доповнити пунктом 5 «Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 та 20 Регіональної військово-лікарської комісії понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4522 (чотири тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 61 коп.»;

4) перелік додатків доповнити пунктами 21 та 22 « 21) фотокопія Договору про надання правничої допомоги від 26.02.2024 р.; 22) копія Платіжної інструкції P24AD2303 від 26.02.2024 р..».

До вказаної заяви долучено платіжну інструкцію від 26.02.2024 на суму 4522,61 грн, та договір про надання правничої допомоги від 26.02.2024.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Зі змісту вказаних норм, від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження факту понесення та розміру витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи, позивач надав договір про надання правничої допомоги від 26.02.2024 укладений між позивачем та адвокатом Діденко Дмитром Миколайовичем.

Предметом договору згідно з п. 1 є: представництво та захист прав та інтересів Клієнта у судових органах всіх інстанцій та в правоохоронних органах (в тому числі, але не виключно: в органах прокуратури, органах поліції, органах служби безпеки України, органах державного бюро розслідування), органах міністерства юстиції України, органах державної виконавчої служби України, приватними виконавцями , органах державної фіскальної служби України, перед будь-якими фізичними, службовими та посадовими особами на території України, в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, в організаціях, установах, підприємствах незалежно від форм власності, банківських установах, а також у відносинах з юридичними та фізичними особами з питань реалізації, представництва та захисту прав, свобод та інтересів Клієнта, з повним обсягом прав передбачених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Цивільним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Кримінальним процесуальним кодексом України, Кримінальним кодексом України та іншими чинними нормативно-правовими актами, в тому числі правом збирання необхідної інформації для виконання обов`язків по Договору; прийняття участі в судових засіданнях; прийняття участі у виконанні судових рішень, ухвал, вироків, постанов; підготовка необхідних процесуальних документів - позовних заяв, скарг, клопотань, відзивів, заперечень та інших необхідних документів; підписувати, подавати та отримувати будь-які документи та їх копії, включаючи, але не обмежуючись: будь-які претензії, листи,' форми, вимоги, занити, відповіді, виписки по рахункам, завірені копії договорів з банками, довідки, звіти, висновки, проекти, повідомлення, позовні заяви (у тому числі, але не виключно: зустрічні позовні заяви, адміністративні позовні заяви, позовні заяви цивільного позивача), скарги (у тому числі, але не виключно: апеляційні скарги, касаційні скарги, скарги на дії або бездіяльність), відзиви, відповіді на відзив та заперечення, клопотання (у тому числі, але не виключно: клопотання про витребування доказів, клопотання про забезпечення доказів, клопотання про забезпечення позовів і вимог, клопотання про призначення експертизи, клопотання про витребування доказів, клопотання про виклик свідків, клопотання про закриття кримінального провадження тощо), клопотання про надання дозволів на примусове виконання рішено іноземних судів, протоколи, акти, заяви у тому числі, але не виключно: заяви про перегляд заочних рішень, заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом, заяви про перегляд судових рішень за винятковими обставинами, заяви про виконання рішень, заяви про проведення перевірок, заяви про порушення їв відкриття справ, заяви про застосування та про скасування заходів забезпечення, заяви про порушення проваджень у справах про банкрутство, заяви з вимогами, заяви про вимоги, плани, доповнення (у тому числі, але не виключно: доповнення до претензій, доповнення до позовних заяв, доповнення до пояснень, доповнення до апеляційних скарг, доповнення до касаційних скарг, доповнення до заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, доповнення до заяв про перегляд судових рішень Верховним Судом, доповнення до заяв про перегляд судових рішень за винятковими обставинами, доповнення до заяв про визнання рішень, доповнення до заяв про виконання рішень); отримувати, рішення, ухвали, постанови, виконавчі листи, накази, свідоцтва, довідки, виписки, витяги, додатки, зміни, доповнення, дублікати; надання консультацій.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат належить:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Згідно усталеної практики Верховного Суду сформованої при розгляді аналогічних правовідносин, Верховним Судом вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19).

Висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 05.06.2018 року у справі №904/8308/17 встановлено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Документи, що підтверджують повноваження адвоката як представника, визначені вимогами ч. 4 ст. 59 КАС України, в матеріалах справи відсутні.

Договором про надання правничої допомоги не передбачено надання адвокатом правничих послуг в рамках даної справи, не визначено конкретно, які саме послуги мають бути надані.

Відповідно до платіжної інструкції від 26.02.2024 позивачем сплачено на рахунок ОСОБА_4 4522,61 грн. Разом з тим, призначенням платежу є «переказ власних коштів».

Таким чином, суд наголошує, що наданими на підтвердження витрат на правничу допомогу договором про надання правничої допомоги та платіжною інструкцією жодним чином не підтверджується надання адвокатом будь-яких правничих послуг позивачу в рамках даної адміністративної справи.

При цьому, матеріали справи та надані позивачем докази не містять вказівки, що саме адвокатом Діденко Д.М. надавалась правнича допомога в рамках даної справи.

Зазначене свідчить про те, що позивачем на підставі наданих доказів надання правничої допомоги саме адвокатом Діденко Д.М. в рамках справи №160/6190/24 не доведено.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, для визначення розміру витрат на правничу допомогу, сторона зобов`язана надати документальне підтвердження судових витрат детальний опис робіт (наданих послуг).

Норми статті цієї статті є імперативними.

Отже, тільки документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відсутність доказів на підтвердження надання правничої допомоги адвокатом Діденко Д.М. в рамках справи №160/6190/24 є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

З урахуванням встановлених судом обставин, висновків Європейського Суду з прав людини, Верховного Суду у подібних правовідносинах, а також застосовуючи приписи статті 134 КАС України, суд дійшов висновку про відмову у розподілі судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 257, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття членами, головою Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 постанови, оформленої довідкою № 1987 від 27.02.2024 зі змістом «На підставі статті 24, 65, 59 графи ІІ Розкладу хвороб потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у НВМКЦ «ГВКГ» м. Київ.».

Скасувати постанову Військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлену довідкою №1987 від 27.02.2024 зі змістом «На підставі статті 24, 65, 59 графи ІІ Розкладу хвороб потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у НВМКЦ «ГВКГ» м.Київ.».

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 26.06.2024 року.

Суддя Н.Є. Калугіна