Справа № 200/1724/24
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року Справа№200/1724/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

26 березня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (далі відповідач, ГУ ДКС в області), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 26 березня 2024 року, в якому позивач просив:

- визнати протиправною відмову ГУ ДКС в області, викладену в листі від 28 лютого 2024 року № 04-19-10/737, прийняти до виконання з 25 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 від 25 лютого 2024 року, підписану кваліфікованим електронним підписом заявника, та доданий до неї виконавчий лист, викладений у формі електронного документа, а саме оригінал виконавчого листа, виданого 23 лютого 2024 року, електронний документ, підписаний 23 лютого 2024 року кваліфікованим електронним підписом судді у справі № 200/4915/23, виконавчий лист № 200/4915/23, виданий Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 200/4915/23 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1 073,60 грн (два електронних файли 1-570-DB8206B0-D237-11EE-99D7-024769B7D901 у форматах html та html.p7s);

- зобов`язати ГУ ДКС в області повторно розглянути заяву від 25 лютого 2024 року ОСОБА_1 , підписану кваліфікованим електронним підписом заявника, та доданий до неї виконавчий лист, викладений у формі електронного документа, з урахуванням висновків суду.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

01 квітня 2024 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

26 червня 2024 року суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Державної казначейської служби та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Як на час відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду цієї справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

У зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді у щорічній відпустці з 20 травня 2024 року по 07 червня 2024 року справа розглянута по суті в розумний строк після виникнення можливості для цього.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 25 лютого 2024 року звернувся до ГУ ДКС в області засобами електронного зв`язку з заявою про виконання рішення суду на підставі електронного виконавчого листа у справі № 200/4915/23, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 23 лютого 2024 року.

Разом з цією заявою позивач надав оригінал виконавчого листа, виданого судом 23 лютого 2024 року у формі електронного документа на виконання рішення у справі № 200/4915/23, про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача судового збору в розмірі 1 073,60 грн, підписаний кваліфікованим електронним підписом судді.

Вказаний виконавчий лист у формі електронного документу позивач отримав в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», що відповідає приписам пп. 18.1 п. 1 розділу XII «Перехідні положення» КАС.

25 березня 2024 року засобами електронного зв`язку позивач отримав лист ГУ ДКС України у Донецькій області від 28 лютого 2024 року № 04-19-10/737.

Цим листом відповідач фактично відмовив в прийнятті до виконання виконавчого листа у формі електронного документа з посиланням на листи Державної судової адміністрації України, які не є нормативно-правовим актом.

Позивач доводив, що такими діями відповідач перевищив свої повноваження, не забезпечив виконання покладених на нього обов`язків, чим порушив право позивача на виконання рішення суду у справі № 200/4915/23.

Позивач покликався на норми ст. ст. 1, 7, 8 Закону України від 05 жовтня 2017 року № 2155-VІІІ «Про електронну ідентифікацію та електронні довічні послуги» (далі Закон № 2155) і зазначав, що ці норми гарантують, що документи, видані у формі електронного документу та підписані кваліфікованим електронним підписом, у тому числі створені та видані органами судової влади, мають юридичну силу нарівні з паперовими та прирівняні до оригіналів нарівні з паперовими документами, а тому ніякий порядок не може розширювати або змінювати умови, які визначені законом.

Позивач вказував на те, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) виклав концепцію «якості закону», відповідно до якої закон повинен бути доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості і точності, порушує вимогу «якості закону»; в разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Позивач наголошував, що такий підхід до тлумачення колізій має застосовуватися і до спірних правовідносин, оскільки в іншому випадку протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті до виконання оригінала виконавчого документа, виданого в електронній формі, можне бути кваліфікована як перешкоджання в доступі до справедливого судового розгляду, оскільки поки судове рішення не виконане, судовий процес не завершений.

Позивач зауважив, що держава гарантувала створення електронного документообігу для всіх осіб, окрім визначених обмежень відносно певних документів. Обмежень у пред`явленні до відповідача виконавчих документів, виданих у формі електронного документу, законами не передбачено. Виконавчі документи, видані у формі електронного документу, мають юридичну силу нарівні з паперовими документами. Кваліфікований електронний підпис судді на виконавчому документі, виданому у формі електронного документа, прирівняний законом до власноручного підпису.

На переконання позивача, відповідач був зобов`язаний з 25 лютого 2024 року прийняти на облік та до виконання за бюджетною програмою 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» виконавчий лист, виданий у формі електронного документа.

Позивач доводив, що вичерпний перелік підставі для відмови у прийнятті до виконання виконавчого документа визначений п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, (далі Порядок № 845), однак у спірних правовідносинах жодної з них відповідачем не встановлено.

Зокрема, позивач зауважив, що відповідно до п. 9 Порядку № 845 відповідач має право відмовити у прийнятті до виконання виконавчих листів, якщо такі не відповідають вимогам, передбаченим Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404).

Тобто відповідач повинен був перевірити відповідність виконавчого листа, виданого 23 лютого 2024 року у формі електронного документу та підписаного кваліфікованим електронним підписом судді у справі № 200/4915/23, на відповідність вимогам Закону № 1404.

При цьому абз. 2 ч. 3 ст. 4 Закону № 1404 прямо передбачена можливість видачі виконавчого документа у формі електронного документа відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги», а також зазначено, що порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України.

Згідно з п. 5 спільного наказу Державної судової адміністрації України та Міністерства юстиції України від 14 червня 2022 року № 177/2370/5 до запровадження Реєстру виконавчі документи можуть пред`являтися до виконання в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України, відповідно до ст. 4 Закону № 1404.

Абз. 2 п. 2 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, (далі Інструкція № 512/5) передбачено, що виконавчий документ, виданий у формі електронного документа, повинен відповідати вимогам, визначеним у ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону, та на нього має бути накладений електронний підпис чи електронна печатка відповідно до вимог Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Позивач вказував на наявність правової колізії, оскільки Порядок № 845 передбачає, що виконавчий документ має відповідати вимогам Закону № 1404, водночас цей Порядок № 845 не містить прямої вказівки на те, що орган Казначейства має приймати до виконання виконавчий документ, виданий в електронній формі.

Наголошував, що така колізія має вирішуватися на його користь, а саме: позивач має гарантоване законом права на пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого в електронній формі, і цьому праву кореспондує обов`язок відповідача прийняти такий виконавчий документ до виконання.

Просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.

Зазначив, що звернення стягувача від 25 лютого 2024 року (вхідний № 10-1910 від 26 лютого 2024 року) щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/4915/23 у формі електронного виконавчого документа розглянуто ГУ ДКС в області.

Про результат розгляду заявник повідомлений листом, в якому наведено роз`яснення щодо порядку пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих в електронній формі.

Обґрунтовуючи правомірність своїх дій, відповідач зазначив наступне.

На підставі Закону України від 15 липня 2020 року № 797-ІХ «Про внесення зміни до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо запровадження електронної форми виконавчого документа» (далі Закон № 797) ч. 3 ст. 4 Закону № 1404 була доповнена абз. 2, який передбачав, що виконавчий документ може бути виданий у формі електронного документа відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України.

Наказом Державної судової адміністрації України від 14 червня 2022 року № 177/2370/5 (далі Наказ № 177/2370/5) затверджено Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів. Однак на теперішній час Єдиний державний реєстр виконавчих документів не функціонує.

Відповідно до п. 5 Наказу № 177/2370/5 до запровадження Єдиного державного реєстру виконавчих документів виконавчі документи можуть пред`являтися до виконання в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України, відповідно до ст. 4 Закону № 1404.

Відповідач зауважив, що на час звернення ОСОБА_1 до ГУ ДКС в області з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого в електронній формі, не існувало визначеного Міністерством юстиції України порядку пред`явлення до виконання до органів Казначейства виконавчих документів, виданих в електронній формі.

Інструкцією № 512/5 визначений порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа. Проте, зазначена Інструкція не є нормативним актом, що регламентує повноваження органів Казначейства, а тому вона не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідач наголосив, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 1404 рішення про стягнення коштів з державних органів виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. При цьому органи Казначейства не є органами примусового виконання.

Відповідач зазначив, що під час виконання судових рішень діє згідно зі ст. 6 Закону № 1404 та у спосіб, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом № 1404, із заявою про виконання рішення суду.

Разом з заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі рішення про стягнення коштів) регламентований Порядком № 845.

За змістом п. 6 Порядку № 845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органу Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб заяву про виконання такого рішення, оригінал виконавчого документа, судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності).

Органи Казначейства після надходження документів, зазначених у п. 6 Порядку № 845, приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства, здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів.

Будь-яких приписів щодо можливості виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, Порядок № 845 не містить.

Доводячи обґрунтованість такого висновку, відповідач покликався на повідомлення Державної судової адміністрації України від 12 вересня 2023 року, оприлюднене на порталі Судової влади України, щодо пред`явлення до виконання виконавчих документів в електронній формі, а також на її лист від 19 жовтня 2023 року № 15-12512/23 надала такі роз`яснення:

Просив відмовити в позові.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, аналогічних тим, що наведені у позовній заяві.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

З 27 грудня 1991 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

У зв`язку з тимчасовою окупацією його населеного пункту позивач був вимушений залишити місце свого постійного проживання та набув статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджено відповідною довідкою від 22 серпня 2016 року № .

Фактичне місце проживання/перебування позивача після переміщення: АДРЕСА_2 .

07 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому (з урахуванням уточнень) просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області щодо ненадання запитуваної інформації на обов`язковий адвокатський запит від 17 серпня 2023 року адвоката Макарова В.М. у спосіб, визначений адвокатським запитом від 17 серпня 2023 року, та порушення ГУ ПФУ в Донецькій області гарантій адвоката Макарова В.М., наданих ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області надати достовірну та повну інформацію адвокату Макарову В.М. на його адвокатський запит від 17 серпня 2023 року у спосіб, визначений адвокатським запитом від 17 серпня 2023 року, та з урахуванням висновків суду.

25 жовтня 2023 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/4915/23, яким позов задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області щодо ненадання запитуваної інформації на адвокатський запит ОСОБА_1 від 17 серпня 2023 року у спосіб, визначений в адвокатському запиті;

- зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути адвокатський запит Макарова В.М. від 17 серпня 2023 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог суд відмовив.

Цим же рішенням суд вирішив питання розподілу судових витрат стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 200/4915/23 залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року і набрало законної сили.

21 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив видати виконавчі листи на виконання рішення суду у справі № 200/4915/23, у формі електронного документа.

23 лютого 2024 року на виконання рішення у справі № 200/4915/23 суд видав позивачеві як стягувачу виконавчі листи в електронній формі, в тому числі виконавчий лист про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

Виконавчі листи надіслані ОСОБА_1 в ЦБД для використання через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», про що свідчать довідки про направлення електронного виконавчого листа, сформовані у справі № 200/4915/23 в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду».

Відповідач Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (ідентифікаційний код 37967785) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

25 лютого 2024 року ОСОБА_1 як стягувач звернувся до ГУ ДКС в області з заявою про виконання рішення суду.

Керуючись законами № 1404 і № 4901, позивач просив ГУ ДКС України в області прийняти до виконання оригінал виконавчого листа, виданий Донецьким окружним адміністративним судом 23 лютого 2024 року у формі електронного документа на виконання рішення цього суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 200/4915/23 та підписаний кваліфікованим електронним підписом судді, про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

Виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання до 31 січня 2027 року.

Позивач просив врахувати, що до органу Казначейства надіслав оригінал виконавчого листа в розумінні ст. 7 Закону № 2155, а також те, що цілісність цього електронного документа не порушена.

Заява про виконання рішення суду від 25 лютого 2024 року підписана кваліфікованим електронним підписом ОСОБА_1 (Час та дата підпису: 08:08 25 лютого 2024 року).

До заяви про виконання рішення суду від 25 лютого 2024 року позивач додав:

- оригінал виконавчого листа, виданого 23 лютого 2024 року Донецьким окружним адміністративним судом у формі електронного документа на виконання рішення цього суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 200/4915/23 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн, і підписаного кваліфікованим електронним підписом судді (два електронних файли 1-570-DB8206B0-D237-11EE-99D7-024769B7D901 у форматах html та html.p7s у файлі 200-4915-23_2023-10-25_1-570-DB8206B0-D237-11EE-99D7-024769B7D901.zip);

- роздрукований з сайту https://czo.gov.ua/verify і засвідчений кваліфікованим електронним підписом заявника Протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (Дата та час: 07:19:55 25 лютого 2024 року), що підтверджує цілісність кваліфікованого електронного підпису судді на виконавчому листі, виданому у формі електронного документу (електронний файл 1-570-DB8206B0-D237-11EE-99D7-024769B7D901_Validation_Report у форматах pdf та pdf.p7s).

Заява про виконання рішення суду від 25 лютого 2024 року разом з доданими до неї документами надіслана на електронну адресу ГУ ДКС в області .

Звіт про надіслання електронного листа, сформований поштовим сервісом mail.gov.ua, свідчить, що 25 лютого 2024 року о 08:11 ОСОБА_1 надіслав відповідачу заяву про виконання рішення суду від 25 лютого 2024 року разом з доданими до неї документами.

В поштове відправлення вкладені файли:

- 1-570-DB8206B0-D237-11EE-99D7-024769B7D901_Validation_Report.pdf (137 Кб);

- 1-570-DB8206B0-D237-11EE-99D7-024769B7D901_Validation_Report.pdf.p7s (59 Кб);

- 200-4915-23_2023-10-25_1-570-DB8206B0-D237-11EE-99D7-024769B7D901.zip (9 Кб);

- 25.02.2024 заява на казначейство макаров в.м.pdf (297 Кб);

- 25.02.2024 заява на казначейство макаров в.м.pdf.p7s (175 Кб).

Факт доставки цього електронного листа підтверджений звітом про доставку, сформованим поштовим сервісом mail.gov.ua 25 лютого 2024 року о 08:21.

ГУ ДКС в області отримало заяву ОСОБА_1 про виконання рішення суду від 25 лютого 2024 року і зареєструвало її 26 лютого 2024 року за вхідним № 10-1910.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про надання інформації від 28 лютого 2024 року, яку ГУ ДКС в області отримало і зареєструвало 28 лютого 2024 року за вхідним № 10-1978.

У відповідь на заяви ОСОБА_1 від 25 лютого 2024 року та від 28 лютого 2024 року ГУ ДКС в області надіслало лист від 28 лютого 2024 року № 04-19-10/737 «Про надання інформації», в якому повідомило про таке.

На підставі Закону № 797 ч. 3 ст. 4 Закону № 1404 була доповнена абз. 2, згідно з яким виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа.

Порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України.

Наказом № 177/2370/5 затверджено Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів, однак відповідний реєстр на теперішній час не функціонує.

Відповідно до п. 5 Наказу № 177/2370/5 до запровадження Єдиного державного реєстру виконавчих документів виконавчі документи можуть пред`являтися до виконання в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України, відповідно до ст. 4 Закону № 1404.

На час звернення позивача до ГУ ДКС в області з заявою про виконання рішення суду у справі № 200/4915/23 відсутній порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих в електронній формі, до органів Казначейства, визначений Міністерством юстиції України.

Інструкцією № 512/5 визначений порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, однак ця інструкція не підлягає застосуванню органами Казначейства.

Орган Казначейства не є органом примусового виконання, під час виконання судових рішень діє згідно зі ст. 6 Закону № 1404 та у спосіб визначений, Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 Закону № 4901 виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом № 1404, із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі рішення про стягнення коштів) регламентований Порядком № 845.

За змістом п. 6 Порядку № 845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності). До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів.

Органи Казначейства після надходження документів, зазначених у п. 6 Порядку № 845, приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства, здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів.

Будь-яких приписів щодо можливості виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, Порядок № 845 не містить.

Крім того, у зв`язку з численними зверненнями стосовно можливості отримання і пред`явлення виконавчих документів в електронній формі Державна судова адміністрація України листом від 19 жовтня 2023 року № 15-12512/23 надала роз`яснення щодо функціонування згаданого сервісу, а саме:

- виконавчі документи можуть видаватися судами в електронній формі у випадках, якщо вони підлягають виконанню державними або приватними виконавцями, так як на сьогодні налаштована автоматизована електронна взаємодія підсистеми «Електронний суд» з автоматизованою системою виконавчого провадження;

- у разі, якщо виконавчий документ підлягає виконанню Державною казначейською службою України або її територіальним органом, податковими органами, банками чи будь-яким іншим органом, то в такому випадку необхідно видавати виконавчі документи в паперовій формі через відсутність автоматизованої електронної взаємодії з інформаційними ресурсами Державної казначейської служби України та/або інших органів влади.

Вважаючи, що листом від 28 лютого 2024 року № 04-19-10/737 «Про надання інформації» ГУ ДКС в області відмовило у прийнятті до виконання виконавчого листа, виданого в електронній формі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, що визначені ст. 129 Конституції України.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 КАС обов`язковість судового рішення належить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч. 3 ст. 14 КАС).

Отже, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Спірні правовідносини виникли внаслідок протиправної, на думку позивача, відмови ГУ ДКС в області в прийнятті до виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду в адміністративній справі у формі електронного документа.

Звернення судових рішень в адміністративних справах до виконання регламентовано нормами ст. 373 КАС.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 373 КАС виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему. На виконавчий лист, викладений в електронній формі, накладається кваліфікований електронний підпис судді (у разі колегіального розгляду кваліфіковані електронні підписи всіх суддів, що входять до складу колегії).

Згідно з ч. 3 ст. 373 КАС виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 373 КАС протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений у ч. 3 цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу до його електронного кабінету, а в разі його відсутності рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом.

Ч. 9 ст. 373 КАС визначено, що Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України.

14 червня 2022 року Державна судова адміністрація України та Міністерство юстиції України видали спільний наказ № 177/2370/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів» (далі Наказ № 177/2370/5).

П. 1 цього наказу затверджено Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів.

Відповідно до п. 2 Наказу № 177/2370/5 органам державної влади, юрисдикція яких поширюється на всю територію України та які забезпечують реалізацію державної політики у відповідній сфері, у двомісячний термін з дня набрання чинності цим наказом доручено надіслати до Державної судової адміністрації України, зразки форм виконавчих документів та узгодити порядок їх заповнення.

П. 3 Наказу № 177/2370/5 на Державну судову адміністрацію України покладено обов`язок:

1) спільно з Міністерством юстиції України до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів (далі Реєстр) забезпечити затвердження протоколу або укладення договору про інформаційну взаємодію між Реєстром та автоматизованою системою виконавчого провадження;

2) до початку функціонування Реєстру забезпечити прийняття з органами державної влади, юрисдикція яких поширюється на всю територію України та які забезпечують реалізацію державної політики у відповідній сфері, спільних рішень, які оформлюються окремими протоколами або договорами про інформаційну взаємодію між Реєстром та інформаційними системами зазначених органів за погодженням з Міністерством юстиції України.

П. 4 Наказу № 177/2370/5 на органи державної влади, юрисдикція яких поширюється на всю територію України та які забезпечують реалізацію державної політики у відповідній сфері, покладений обов`язок спільно з Державною судовою адміністрацією України вжити заходів для виконання пп. 2 п. 3 цього наказу.

П. 5 Наказу № 177/2370/5 визначено, що до запровадження Реєстру виконавчі документи можуть пред`являтися до виконання в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України, відповідно до ст. 4 Закону № 1404.

Згідно з п. 6 Наказу № 177/2370/5 цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім п. 1 цього наказу, який набирає чинності через 30 днів із дня опублікування повідомлення про початок функціонування Реєстру в газеті «Голос України» та на вебпорталі судової влади України.

Наказ № 177/2370/5, крім його п. 1, набрав чинності 23 червня 2022 року.

Між тим, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи по суті повідомлення про початок функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів в газеті «Голос України» та на вебпорталі судової влади України не опубліковано, та, як наслідок, п. 1 Наказу № 177/2370/5, яким затверджено Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів, не набрав чинності.

Водночас згідно з пп. 18.1 пп. 18 п. 1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів оформлення і видача виконавчих документів здійснюються судом, який ухвалив відповідне рішення, в паперовій або електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Одночасна видача судом виконавчого документа одній і тій самій особі в паперовій та електронній формах не допускається.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин КАС передбачав можливість видачі виконавчого листа в одній з двох форм: 1) в паперовій або 2) в електронній.

При цьому КАС не містить норм, які б забороняли видачу виконавчих листів в електронній формі на виконання рішень суду у певних категоріях справ, або в залежності від застосованого способу захисту порушеного права, або в залежності від суб`єкта, до повноважень якого належить виконання рішення, тощо.

Аналіз наведених вище норм КАС зумовлює висновок, що, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи, за будь-яким судовим рішенням, яке набрало законної сили і підлягає виконанню, може бути виданий виконавчий лист в електронній формі.

Загальні вимоги до виконавчого документа визначені ст. 4 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1404 у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 1404 виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа, на який накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довічні послуги».

Отже, ч. 3 ст. 4 Закону № 1404 також прямо передбачає можливість видачі виконавчого документа у формі електронного документа.

При цьому первісно на підставі розділу І Закону України від 15 липня 2020 року № 797-ІХ «Про внесення змін до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо запровадження електронної форми виконавчого документа» (далі Закон № 797), який набрав чинності 01 серпня 2020 року, ч. 3 ст. 4 Закону № 1404 була доповнена абз. 2 такого змісту:

«Виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України».

П. 2 розділу ІІ Закону № 797 на Кабінет Міністрів України покладений обов`язок у двотижневий строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

В подальшому на підставі п. 60 розділу І Закону України від 01 грудня 2022 року № 2801-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення укладення угоди між Україною та Європейським Союзом про взаємне визнання кваліфікованих електронних довірчих послуг та імплементації законодавства Європейського Союзу у сфері електронної комунікації» (далі Закон № 2801), який набрав чинності 31 грудня 2023 року, ч. 3 ст. 4 Закону № 1404 була викладена в такій редакції:

«3. Виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа, на який накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги.».

Відповідно до п. 6 розділу ІІ Закону № 2801 Кабінету Міністрів України доручено протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом: забезпечити прийняття нормативно-правових актів, передбачених цим Законом; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Ст. 5 Закону № 1404 визначені органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень. Разом з цим ст. 6 цього Закону передбачає можливість виконання рішень іншими органами та установами.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 1404 рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

При цьому органи та установи, зазначені в ч. ч. 1-3 ст. 6 Закону № 1404, не є органами примусового виконання, про що прямо вказано в ч. 4 цієї статті.

Спірні правовідносини виникли з приводу протиправної, на думку позивача, відмови ГУ ДКС в області у прийнятті до виконавчого листа про стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, […].

Згідно з п. 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 21 грудня 2022 року № 28-2), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд).

Таким чином, у спірних правовідносинах йдеться про прийняття до виконання виконавчого документа про стягнення коштів з державного органу, що віднесено до компетенції органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, (ч. 2 ст. 6 Закону № 1404).

Закон України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901) встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом № 1404 (далі рішення суду), та особливості їх виконання (ч. 1 ст. 1 Закону № 4901).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 4901 держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу визначені ст. 3 Закону № 4901.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4901 виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. […].

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону № 4901 стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом № 1404, із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Ч. 3 ст. 3 Закону № 4901 передбачено, у разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

[…]

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону № 1404 перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Положення про Державну казначейську службу України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі Положення № 215).

Згідно з п. 1 Положення № 215 Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до п. 2 Положення № 215 Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів.

Згідно з пп. 3 п. 4 Положення № 215 Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

При цьому відповідно до п. 9 Положення № 215 Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затверджено наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року № 1280 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 серпня 2015 року № 716), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2011 року за № 1236/19974, (далі Положення № 1280).

Відповідно до п. 1 Положення № 1280 головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі Головне управління Казначейства) є територіальними органами Державної казначейської служби України. Головне управління Казначейства підпорядковане Державній казначейській службі України (далі Казначейство).

Згідно з п. 2 Положення № 1280 Головне управління Казначейства у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства фінансів України, дорученнями Міністра фінансів України (далі Міністр), його першого заступника та заступників, наказами Казначейства, дорученнями Голови Казначейства, актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пп. 14 п. 4 Положення № 1280 Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45) (далі Порядок № 845).

На час виникнення спірних правовідносин Порядок № 845 діяв у редакції від 13 вересня 2023 року.

Згідно з п. 1 Порядку № 845 цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до п. 2 Порядку № 845 у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні:

безспірне списання операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

боржники визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання;

виконавчі документи оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом № 1404;

[…]

стягувачі фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів, державні органи (посадові особи) за рішеннями про стягнення коштів в дохід держави.

П. 3 Порядку № 845 визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п. 4 Порядку № 845 органи Казначейства:

1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання;

2) вживають заходів до виконання виконавчих документів;

3) розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів учасників виконавчого провадження.

П. 6 Порядку № 845 визначено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

[…]

Виконавчі документи пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом № 1404.

[…].

Відповідно до п. 8 Порядку № 845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у п. п. 6 і 7 цього Порядку:

1) приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;

2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Згідно з п. 9 Порядку № 845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли:

1) виконавчий документ:

не підлягає виконанню органом Казначейства;

подано особою, що не має відповідних повноважень;

пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

не відповідає вимогам, передбаченим Законом № 1404;

2) судове рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом № 4901;

4) суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

5) стягувач узгодив відсутність зазначеної у виконавчому документі суми залишку невідшкодованого податку на додану вартість;

6) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

7) суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства;

10) рішення про стягнення коштів з одержувача бюджетних коштів не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою;

11) наявні інші передбачені законом випадки.

Відповідно до п. 9-1 Порядку № 845 орган Казначейства повертає виконавчий документ до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, у разі:

1) поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню);

2) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання в установленому порядку виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

3) припинення боржника шляхом ліквідації без правонаступництва, крім випадків, коли боржником є особа, визначена ч. 1 ст. 2 Закону № 4901, а стягувач не відноситься до осіб, визначених у частині другій цієї статті;

4) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

5) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.

П. 9-3 Порядку № 845 визначено, що у разі повернення виконавчого документа орган Казначейства робить відмітку на такому документі про його повернення із зазначенням підстави та дати повернення, яка засвідчується підписом відповідальної особи, скріпленим гербовою печаткою.

Згідно з п. 15 Порядку № 845 дії органів Казначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Казначейства або суду.

Безспірне списання коштів з рахунків боржника унормовано п. п. 24-46 Порядку № 845.

При цьому Порядок № 845 визначає випадки, коли безспірне списання коштів з рахунків боржника проводить орган Казначейства, а також випадки, коли безспірне списання коштів з рахунків боржника проводить Казначейство.

Безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів регламентовано нормами п. п. 47-52 Порядку № 845.

Так, відповідно до п. 47 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у п. 7 цього Порядку документів та відомостей.

П. 48 Порядку № 845 визначено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з п. 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.

[…].

Згідно з п. 49 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з п. п. 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Аналіз положень Законів № 1404 та № 4901, а також Порядку № 845 зумовлює такі висновки:

- відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 1404 рішення про стягнення коштів з державних органів виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів;

- відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4901 виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів;

- Порядок № 845 розмежовує повноваження Казначейства та його територіальних органів (органів Казначейства);

- з огляду на положення п. п. 47 та 49 Порядку № 845 органи Казначейства наділені повноваженнями лише щодо скерування до Казначейства документів та відомостей, необхідних для здійснення безспірного списання;

- виконання судових рішень про стягнення коштів, боржником за якими є Пенсійний фонд України або його територіальні органи, здійснюється Казначейством в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень (рахунків) за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Суд встановив, що 25 лютого 2024 року ОСОБА_1 як стягувач звернувся до ГУ ДКС в області з заявою про виконання рішення суду разом з якою, з-поміж іншого, надав оригінал виконавчого листа, виданого у формі електронного документа.

П. 6 Порядку № 845 визначено, що заяву про виконання рішення про стягнення коштів разом з оригіналом виконавчого документа стягувач подає органові Казначейства, (не Казначейству безпосередньо).

Відповідно до п. 8 Порядку № 845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у п. 6 цього Порядку:

- приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства;

- здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів.

У випадках, передбачених п. 9 Порядку № 845, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві, а у випадках, визначених п. 9-1 цього Порядку, до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав.

Отже, діючи в межах повноважень, в порядку та способом, що визначні законодавством, ГУ ДКС в області, отримавши заяву ОСОБА_1 від 25 лютого 2024 року і подані разом з нею документи, повинно було:

- прийняти заяву і подані разом з нею документи до розгляду та зареєструвати їх відповідно до вимог організації діловодства (пп. 1 п. 8 Порядку № 845);

- здійснити попередній розгляд документів, за результатами якого визначити необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів (пп. 2 п. 8 Порядку № 845);

- за наявності підстав, визначених п. 9 Порядку № 845, повернути виконавчий документ стягувачеві;

- за наявності підстав, визначених п. 9-1 Порядку № 845, повернути виконавчий документ до суду.

Натомість ГУ ДКС в області на заяву ОСОБА_1 від 25 лютого 2024 року надало відповідь листом від 28 лютого 2024 року № 04-19-10/737 «Про надання інформації», в якому навело власне тлумачення законодавства щодо пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих в електронній формі.

Належні та допустимі докази, які б свідчили, що ГУ ДКС в області розглянуло заяву ОСОБА_1 від 25 лютого 2024 року про виконання рішення суду та подані разом з нею документи і вчинило дії (прийняло рішення), визначені п. п. 8, 9, 9-1 Порядку 845, суду не надані.

Фактично ж відповідач відмовив у прийнятті до виконання виконавчого листа за відсутності підстав, визначених законом чи Порядком № 845.

Суд зауважує, що відповідно до п. 6 Порядку № 845 разом з заявою про виконання рішення про стягнення коштів стягувач подає органу Казначейства о р и г і н а л виконавчого документа. При цьому Порядок № 845 взагалі не містить норм, які б визначали форму виконавчого документа, який може бути прийнятий до виконання (як то паперова або електронна).

П. 9 Порядку № 845 визначені підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві.

Так, відповідно до пп. 1 п. 9 Порядку № 845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ: не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку; не відповідає вимогам, передбаченим Законом № 1404.

При цьому ч. 3 ст. 4 Закону № 1404 прямо передбачає можливість видачі виконавчого документа у формі електронного документа, на який накладено кваліфікований електронний підпис. Можливість видачі виконавчого листа у формі електронного документа також прямо передбачена КАС.

Ні Порядок № 845, ні Закон № 1404, ні будь-який інший закон не передбачають такої підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві (відмови у прийнятті до виконання) органом Казначейства як те, що виконавчий документ виданий у формі електронного документа.

Суд наголошує, що орган Казначейства наділений повноваженнями повернути виконавчий документ стягувачеві виключно у випадках, прямо передбачених п. 9 Порядку № 845, або за наявності підстав, визначених з а к о н о м, (а не будь-яким іншим підзаконним нормативно-правовим актом), про що прямо вказано в пп. 11 п. 9 цього Порядку.

Таким чином, пред`явлення до виконання до органів Казначейства виконавчого листа у формі електронного документа не є передбаченою законом або Порядком № 845 підставою для його повернення стягувачеві.

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів визначає Закон України від 22 травня 2003 року № 815-ІV «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі Закон № 815).

Відповідно до ст. 2 Закону № 815 дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів.

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 5 Закону № 815, електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством (ч. 2 ст. 5 Закону № 815).

При цьому відповідно до ст. 1 Закону № 815 обов`язковий реквізит електронного документа обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 5 Закону № 815 електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Ч. 1 ст. 6 Закону № 815 визначено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка (ч. 2 ст. 6 Закону № 815).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону № 815 накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.

Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами (ч. 5 ст. 6 Закону № 815).

Визначення поняття «оригінал електронного документа» наведено у ст. 7 Закону № 815.

Так, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону № 815 оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону № 815).

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону № 815 якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії (ч. 4 ст. 7 Закону № 815).

Згідно з ч. 5 ст. 7 Закону № 815 електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом.

Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (ч. 6 ст. 7 Закону № 815).

Правовий статус електронного документа та його копії визначає ст. 8 Закону № 815.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 815 юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ч. 2 ст. 8 Закону № 815).

Ч. 3 ст. 8 Закону № 815 установлено, що електронний документ не може бути застосовано як оригінал:

1) свідоцтва про право на спадщину;

2) документа, який відповідно до законодавства може бути створений лише в одному оригінальному примірнику, крім випадків існування централізованого сховища оригіналів електронних документів;

3) в інших випадках, передбачених законом.

Відправлення та передавання електронних документів регламентовано нормами ст. 10 Закону № 815, одержання електронних документів ст. 11 цього Закону.

Зокрема, ч. 1 ст. 10 Закону № 815 визначено, що відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону № 815 якщо автор і адресат у письмовій формі попередньо не домовилися про інше, датою і часом відправлення електронного документа вважаються дата і час, коли відправлення електронного документа не може бути скасовано особою, яка його відправила. У разі відправлення електронного документа шляхом пересилання його на електронному носії, на якому записано цей документ, датою і часом відправлення вважаються дата і час здавання його для пересилання.

Вимоги підтвердження факту одержання документа, встановлені законодавством у випадках відправлення документів рекомендованим листом або передавання їх під розписку, не поширюються на електронні документи. У таких випадках підтвердження факту одержання електронних документів здійснюється згідно з вимогами цього Закону (ч. 3 ст. 10 Закону № 815).

За правилами ч. 1 ст. 11 Закону № 815 електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.

Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження (ч. 2 ст. 11 Закону № 815).

У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом (ч. 3 ст. 11 Закону № 815).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону № 815 якщо автор і адресат у письмовій формі попередньо не домовилися про інше, електронний документ вважається відправленим автором та одержаним адресатом за їх місцезнаходженням (для фізичних осіб місцем проживання), у тому числі якщо інформаційна, електронна комунікаційна, інформаційно-комунікаційна система, за допомогою якої одержано документ, знаходиться в іншому місці. Місцезнаходження (місце проживання) сторін визначається відповідно до законодавства.

Перевірка цілісності електронного документа регламентована нормами ст. 12 Закону № 815.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 815 перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.

Аналіз положень Закону № 815 зумовлює висновок, що електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора; юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Отже, виконавчий лист, виданий 23 лютого 2024 року Донецьким окружним адміністративним судом на виконання рішення від 25 жовтня 2023 року у справі № 200/4915/23 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1 073,60 грн, у формі електронного документа і підписаного кваліфікованим електронним підписом судді, є оригіналом електронного документа і, відповідно, оригіналом виконавчого документа.

З приводу посилання відповідача на те, що на час виникнення спірних правовідносин Міністерство юстиції України не затвердило порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, відповідно до ст. 4 Закону № 1404, суд зазначає таке.

Виходячи з конституційної засади обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили, а також враховуючи відповідні положення КАС та Законів № 1404 і № 815, відсутність окремого порядку пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, не може слугувати підставою для відмови у прийнятті до виконання виконавчого листа, виданого в електронній формі.

Крім того, внаслідок змін, винесених до Закону № 1404 на підставі Закону № 2801, ч. 3 ст. 4 Закону № 1404 викладена у новій редакції, яка не містить положень про те, що порядок пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, затверджується Міністерством юстиції України.

Також суд вважає за необхідне відзначити, що Закони №№ 797 та 2801 покладали на Кабінет Міністрів України обов`язок забезпечити прийняття нормативно-правових актів, передбачених цими законами; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цими законами; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цими законами.

Той факт, що на момент виникнення спірних правовідносин Кабінет Міністрів України, міністерства та інші центральні органи виконавчої влади повною мірою не виконали цього обов`язку, не позбавляє стягувача, який реалізував своє право на отримання виконавчого документа в електронній формі, права на пред`явлення такого виконавчого документа до виконання, в тому числі до органів Казначейства.

Більш того, як вже було зазначено судом, в Порядку № 845 йдеться про необхідність подання до органу Казначейства оригінала виконавчого документа, який відповідає вимогам Закону № 1404.

Разом з цим Порядок № 845 не містить будь-яких норм, які б визначали, що згідно з цим порядком виконуються виключно виконавчі документи, видані в паперовій формі. Також Порядок № 845 не містить приписів про те, що його норми не поширюються на виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа.

Варто зауважити, що в будь-якому випадку Порядок № 845 є підзаконним нормативно-правовим актом, а, отже, його норми підлягають застосуванню в частині, що не суперечить законам, зокрема №№ 1404 та 815.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КАС суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституції та законами України.

За правилами абз. 1 ч. 3 ст. 7 КАС у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

З огляду на викладене суд відхиляє аргументи відповідача, які зводяться до відсутності окремого порядку пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих в електронній формі.

З наведених вище мотивів суд не приймає посилання відповідача на повідомлення та лист-роз`яснення Державної судової адміністрації України, оскільки вони не є джерелом права в розумінні ст. 7 КАС.

З приводу твердження позивача про існування правової колізії, яка полягає в тому, що Порядок № 845 передбачає, що виконавчий документ має відповідати вимогам Закону № 1404, водночас Порядок № 845 не містить прямої вказівки на те, що орган Казначейства має приймати до виконання виконавчий документи, виданий в електронній формі, суд зазначає наступне.

В даному випадку правова колізія відсутня, оскільки за чинного правового регулювання згідно з Порядком № 845 підлягає виконанню виконавчий документ, який відповідає вимогам Закону № 1404, незалежно від того, в якій формі він виданий (в паперовій або електронній).

Помилкове тлумачення відповідачем законодавства, яке регламентує спірні правовідносини, зокрема Порядку № 845, не є підставою для висновку про існування правової колізії.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив визнати протиправною відмову ГУ ДКС в області, викладену в листі від 28 лютого 2024 року № 04-19-10/737, прийняти до виконання з 25 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 від 25 лютого 2024 року, підписану кваліфікованим електронним підписом заявника, та доданий до неї виконавчий лист, викладений у формі електронного документа, а саме оригінал виконавчого листа, виданого 23 лютого 2024 року Донецьким окружним адміністративним судом на виконання рішення у справі № 200/4915/23 про стягнення з ГУ ПФУ в Донецькій області та користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1 073,60 грн, підписаного 23 лютого 2024 року кваліфікованим електронним підписом судді.

Проте, оцінивши поведінку ГУ ДКС в області в контексті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач допустив бездіяльність, яка полягає у тому, що ГУ ДКС в області як орган Казначейства не розглянув заяву ОСОБА_1 від 25 лютого 2024 року про виконання рішення суду та подані разом з нею документи, в тому числі оригінал виконавчого листа, виданий у формі електронного документа, з дотриманням Порядку № 845.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що, діючи відповідно до Порядку № 845, ГУ ДКС в області мало вчинити дії (прийняти рішення) щодо прийняття заяви і поданих разом з нею документів до розгляду та їх реєстрації відповідно до вимог організації діловодства (пп. 1 п. 8 Порядку № 845); здійснити попередній розгляд документів, за результатами якого визначити необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів (пп. 2 п. 8 Порядку № 845); за наявності підстав, визначених п. 9 Порядку № 845, повернути виконавчий документ стягувачеві; за наявності підстав, визначених п. 9-1 Порядку № 845, повернути виконавчий документ до суду.

Однак відповідач не довів належними і допустимими доказами факт вчинення дій (прийняття рішень), про які йдеться в п. п. 8, 9, 9-1 Порядку № 845.

Лист ГУ ДКС в області від 28 лютого 2024 року № 04-19-10/737 «Про надання інформації» не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не створює для позивача правових наслідків.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку, що протиправною підлягає визнанню бездіяльність ГУ ДКС в області, яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 25 лютого 2024 року про виконання рішення суду і поданих разом з нею документів з дотриманням Порядку № 845.

З наведених вище мотивів не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови ГУ ДКС в області, викладеної в листі від 28 лютого 2024 року № 04-19-10/737, прийняти до виконання з 25 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 від 25 лютого 2024 року, підписану кваліфікованим електронним підписом заявника, та доданий до неї виконавчий лист, викладений у формі електронного документа, а саме оригінал виконавчого листа, виданий 23 лютого 2024 року Донецьким окружним адміністративним судом на виконання рішення у справі № 200/4915/23 про стягнення з ГУ ПФУ в Донецькій області та користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1 073,60 грн, підписаний 23 лютого 2024 року кваліфікованим електронним підписом судді.

За встановлених фактичних обставин та правового регулювання спірних правовідносин, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку, що з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача належить застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання ГУ ДКС в області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 лютого 2024 року про виконання рішення суду та подані разом з нею документи, в тому числі оригінал виконавчого листа у формі електронного документа про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 073,60 грн, виданий Донецьким окружним адміністративним судом 23 лютого 2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 200/4915/23, відповідно до Порядку № 845, та з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень учасників справи не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн (квитанція від 26 березня 2024 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивачем не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, заявлених позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (ідентифікаційний код 37967785, місцезнаходження: 87555, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Миру, буд. 68) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 25 лютого 2024 року про виконання рішення суду і поданих разом з нею документів з дотриманням Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

3. Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 лютого 2024 року про виконання рішення суду та подані разом з нею документи, в тому числі оригінал виконавчого листа у формі електронного документа про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 073,60 грн, виданий Донецьким окружним адміністративним судом 23 лютого 2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 200/4915/23, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, та з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

8. Повне судове рішення складено 26 червня 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко