Справа № 300/6099/23
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/6099/23 пров. № А/857/9961/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р. Й.;

за участю секретаря судового засідання Демидюк О. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року про відстрочення виконання судового рішення у справі № 300/6099/23 (головуючий суддя Скільський І.І., м. Івано-Франківськ, повний текст судового рішення складено 01.04.2024) за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до Верховинського районного лісгоспу про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулось у Івано-Франківський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Верховинського районного лісгоспу в якому просило: стягнути податковий борг у сумі 1 681 041,56 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з рахунків у банках, що обслуговують Верховинський районний лісгосп та за рахунок готівки, що йому належить в дохід бюджету податковий борг в розмірі 1 681 041 гривня 56 копійок.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 заяву Верховинського районного лісгоспу про відстрочення виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 по справі №300/6099/23 задоволено. Відстрочено виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 по справі №300/6099/23 за позовом Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області до Верховинського районного лісгоспу про стягнення податкового боргу в сумі 1 681 041,56 грн, строком на 1 рік з дня його ухвалення до 29.12.2024.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що заявник вчиняє дії щодо погашення податкового боргу, що свідчить про бажання Верховинського районного лісгоспу виконати судове рішення у цій справі. Такі обставини свідчать про намагання відповідача не допустити накопичення нових боргів, погасити податковий борг перед позивачем, а не ухилитись від його сплати чи уникнути виконання рішення cуду.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивачем - Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Доводи апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що сплата податків в умовах воєнного стану це важлива складова економічного фронту. Заявником в даному спорі не надано жодного доказу, які визначені постановою КМУ від 27.12.2010 №1235 «Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин». Крім того, апелянт вказує, що заявник в своїй заяві не наводить доказів того, що відстрочення призведе до погашення податкового боргу.

Учасники справи явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належно повідомлені про дату, місце і час судового засідання.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

У ч.3 ст.378 КАС України закріплено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з ч.4 статті 378 КАС України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи-тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Так, відстрочення виконання судового рішення передбачає наявність дійсних та реальних обставин, які об`єктивно унеможливлюють або створюють значні перешкоди у виконанні рішення суду. Такі обставини можуть виникати, зокрема, у зв`язку із відсутністю у боржника відповідних коштів у разі, коли стягнення усієї суми боргу призведе до порушень або зупинення роботи боржника, інших істотних обставин.

При цьому підставою для відстрочення, розстрочення, зміни способу та порядку виконання судового рішення можуть бути лише конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим судом способом.

Верховний Суд у постанові від 30.01.2020 у справі № 819/150/17 зазначив, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

У постанові від 06 грудня 2019 року у справі №2а/0570/6531/2011, Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Як вбачається з поданої відповідачем заяви про відстрочення виконання рішення суду основною обставиною, що ускладнює виконання судового рішення, на яку посилається заявник є відсутність у відповідача, станом на час подання заяви грошових коштів в достатній кількості. Поряд з цим, заявник стверджує, що погашення боргу одним платежем, може призвести до банкрутства підприємства.

На підтвердження вказаних обставин, заявником надано суду довідки про сплачені суми податків та про надання допомоги ЗСУ.

В той же час, колегія суддів зазначає, що надані відповідачем довідки взагалі не можна вважати доказами на підтвердження наявності будь-яких об`єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення суду.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).

Слід зазначити, відповідачем також не надано суду фактичних даних про вжиття дієвих заходів щодо покращення своєї фінансово-господарської діяльності, погашення наявної у нього заборгованості.

Відсутні в матеріалах заяви належним чином підтверджені відомості, які б свідчили про можливе значне порушення або зупинення роботи підприємства, або настання інших негативних наслідків щодо нього у випадку незадоволення судом заяви про відстрочення виконання судового рішення.

Варто також зауважити, що відповідач у разі неможливості сплатити борг за судовим рішенням одним платежем, мав право звернутися до суду з заявою про розстрочення виконання судового рішення та здійснювати виплати частинами.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені заявником у заяві обставини, не є обставинами, які ускладнюють виконання рішення суду.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної заяви не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 312, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області - задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року про відстрочення виконання судового рішення у справі № 300/6099/23 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви Верховинського районного лісгоспу про відстрочення виконання судового рішення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді В. В. Гуляк
Р. Й. Коваль
Повний текст судового рішення виготовлено 26.06.2024