Справа № 360/203/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року справа №360/203/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року по справі №360/203/24 (суддя І інстанції Захарова О.В.) за позовом адвоката Михальчука Миколи Івановича в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:

1) визнати протиправною відмову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 у звільненні з військової служби позивача як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи;

2) зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби згідно з абзацом сім підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту - з урахуванням висновків суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), викладену у листі від 12.02.2024 № 08/9214/24-Вн, у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції помилково було застосовано до спірних правовідносин нормативно-правові акти, якими врегульовано питання проходження військової служби в Збройних силах України. Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України затверджений Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009. Підстави для звільнення з військової служби передбачені ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу", зокрема, п.п. «г» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. В межах спірних правовідносин, всі обставини у справі відомі лише зі слів позивача, а саме те, що він є єдиний хто може здійснювати постійний догляд, доказів, що позивач є родичем ОСОБА_3 не надано, оформлення документів щодо підтвердження здійснення постійного догляду позивачем датовані після переміщення до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач вважає, що для звільнення позивачу необхідно надати висновок МСЕК із зазначенням, що особа потребує постійного догляду та документи, які підтверджують відсутність інших осіб.

Судом не враховано, що в паспорті ОСОБА_3 адреса реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 . В паспорті позивача адреса реєстрації зазначена: АДРЕСА_2 . Натомість, в акті №5465/07 від 22.11.2023р. зазначено, що позивач разом із ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Заявником в акті №5465/07 від 22.11.2023р. зазначено ОСОБА_4 , яка можливо є дружиною позивача. Відповідач вважає, що належними та допустимими доказом, який підтверджував би здійснення постійного догляду за ОСОБА_3 , є і факт спільного проживання і факт здійснення постійного догляду передбачено Законом України «Про соціальні послуги». Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі затв. постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 р. № 859, пунктом 14 якого встановлено, що для підтвердження факту спільного проживання з особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та догляду за нею складається акт про проведення обстеження сім`ї фахівцями уповноваженого органу. Форма акта про проведення обстеження сім`ї затверджена наказом Міністерства соціальної політики України 04 липня 2022 року № 190. Акт №5465/07 від 22.11.2023р. не встановленої форми, а тому не може братися до уваги. Відповідач також наголошує на тому, що позивачем не надано доказів, що ОСОБА_3 усиновив позивача або здійснював над ним опіку. В Сімейному кодексі України закріплений обов`язок щодо утримання дітьми своїх батьків. Долучені до рапорту документи не підтверджують факт родинних зв`язків з ОСОБА_3 та відсутність у ОСОБА_3 інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. З наданих документів взагалі неможливо встановити, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є сестрами. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження відсутності у ОСОБА_3 інших осіб (більш близьких), які можуть здійснювати такий догляд. Проте, до матеріалів справи було долучено свідоцтво про одруження між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .. Також у ОСОБА_3 є рідна дочка ОСОБА_3 , 1988 року народження. Згідно довідки МСЕК від 28.08.2023р. ОСОБА_3 встановлена 3 група інвалідності, дата чергового переогляду 10.07.2024р.. У довідці не зазначено, що остання потребує постійного стороннього догляду. У відповідності до вимог Сімейного кодексу України саме на ОСОБА_3 покладений обов`язок щодо догляду батька. Це стосується і дружини ОСОБА_3 .. Також судом не взято до уваги, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 визначено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу. Відповідно до приміток Постанови № 413 члени сім`ї військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу - особи, внесені в особову справу військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з 11 листопада 2023 року по теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 18.03.2024р. № 08/1323.

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11 листопада 2023 року № 736-ОС зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, який прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_3 прикордонного загону 11 листопада 2023 року.

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 13 лютого 2024 року № 107-ОС солдата ОСОБА_1 , призначено інспектором прикордонної служби 3 категорії - майстром інженерно-позиційної групи відділення інженерної розвідки прикордонної застави застосування засобів інженерного озброєння прикордонної комендатури інженерного облаштування, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії - сапера інженерно-саперної групи відділення інженерної розвідки прикордонної застави застосування засобів інженерного озброєння прикордонної комендатури інженерного облаштування, згідно з підпунктом б пункту 93 Положення (на нижчу посаду' - на особисте прохання військовослужбовця).

02 лютого 2024 року позивачем подано рапорт про звільнення за сімейними обставинами коменданту прикордонної комендатури інженерного облаштування полковнику ОСОБА_7 , в якому позивач зазначив, що здійснює постійний догляд за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який за висновком МСЕК має І групу інвалідності та потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до абзацу 7 підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції Закону України № 1357-ІХ від 30.03.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку»), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб Із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: ... 2) під час воєнного стану: ... г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): У зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. Позивач має необхідність здійснення догляду за ОСОБА_3 , що підтверджується особисто підписаною заявою ОСОБА_3 про потребу в постійному догляді позивача за ним та актом здійснення догляду. Повідомив, що бажання продовжувати військову службу не має. Просив звільнити його з військової служби на підставі зазначених сімейних обставин.

До рапорту позивачем було додано: нотаріально завірену копію паспорту ОСОБА_3 ; нотаріально завірену копію ідентифікаційного коду ОСОБА_3 ; нотаріально завірену копію паспорту ОСОБА_1 ; нотаріально завірену копію довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 127259; нотаріально завірену копію акту встановлення фату здійснення догляду; нотаріально завірену копію акту про спільне місце проживання; оригінал заяви від громадянина ОСОБА_3 про потребу в постійному сторонньому догляді ОСОБА_1 ; нотаріально завірену копію ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ..

За результатом розгляду рапорту та доданих до нього документів відповідачем листом від 12.02.2024р. № 08/9214/24-Вн повідомлено позивача, що законом чітко визначено, що «необхідність» звільнення військовослужбовця для здійснення постійного стороннього догляду повинна бути зумовлена саме відсутністю інших осіб, які могли б здійснювати такий догляд. З наданих до рапорту документів для прийняття правового рішення «необхідність» здійснення постійного догляду не доведена. Таким чином, правових підстав для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами в запас на даний час не має.

Відповідно до доданих до рапорту документів, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) встановлена перша Б група інвалідності від 01.10.2012, в графі інвалідність встановлена на строк зазначено довічно; в графі висновок про умови та характер праці зазначено потребує постійної стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 01.10.2012 серії 10 ААБ №127259.

ОСОБА_3 надано заяву від 13.12.2023р., що він потребує постійного стороннього догляду за собою. Єдиним хто може здійснювати такий догляд є племінник - ОСОБА_1 , якого він виховував з дитинства, так як він у віці 5 років залишився без батьків. Інших осіб окрім ОСОБА_1 , хто міг його належно доглядати не має.

Комунальним підприємством «Червонограджитлокомунсервіс» складено акт від 22.11.2023р. № 5465/07, про те, що ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_3 за однією адресою АДРЕСА_3 без реєстрації на час складання акту.

Відповідно до Акту встановлення факту здійснення догляду від 11.12.2023 № 816, встановлено факт здійснення догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_3 , про що свідчать та підтверджують сусіди/інші особи: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

В графі відомості про особу, за якою здійснюється догляд зазначено ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 .

В графі відомості про особу, яка здійснює догляд зазначено ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 .

В графі підстави, через які є потреба в догляді: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , особа з інвалідністю І гр. та згідно з довідкою медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до додаткових пояснень представника позивача від 08.03.2024р. без номеру ОСОБА_3 є дядьком позивача, який його виховував з дитинства, на підтвердження зазначених обставин представником позивача додано свідоцтво про смерть ОСОБА_5 від 26.03.1988 серії НОМЕР_5 , свідоцтво про смерть ОСОБА_10 від 16.06.1991 серії НОМЕР_6 , свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 від 27.05.1987 серії НОМЕР_7 , свідоцтво про народження ОСОБА_12 від 13.04.1988 серії НОМЕР_8 , свідоцтво про шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 від 11.10.2011 серії НОМЕР_9 , довідку до акту огляду МСЕК від 28.08.2023 серії 12 ААГ № 378901 про встановлення ОСОБА_14 інвалідності третьої групи до 01 серпня 2024 року, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15 квітня 2021 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (…)

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно частини 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України затверджений Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 ( далі Положення №1115/2009).

У відповідності до пункту 305 Положення №1115/2009, в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період.

За змістом пункту 306 Положення №1115/2009 доукомплектування особовим складом Держприкордонслужби в особливий період здійснюється шляхом прийому громадян на військову службу за контрактом, а також призову резервістів та військовозобов`язаних, які не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу здійснюється у терміни, визначені мобілізаційними планами Державної прикордонної служби України, та в порядку, визначеному законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно підпункту 1 пункту 307 Положення №1115/2009, з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації: військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону №2232-ХІІ.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і діє по теперішній час.

Частиною четвертою статті 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII ( в редакції, чинної у спірний період) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи ( абзац 7).

Отже, основним критерієм для звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII є факт необхідності здійснення військовослужбовцем постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Колегія суддів вважає правомірним не застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013р. № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», оскільки «сімейні обставини або інші поважні причини», які дозволяють військовослужбовцеві звільнитися з військової служби під час дії особливого періоду або під час дії воєнного стану, визначені (в цій частині) безпосередньо у тексті частини четвертої статті 26 Закону № 2232, та не містять в собі посилання на акт Кабінету Міністрів України чи інший нормативний (підзаконний) акт, який містив би «частину» норми, якої бракує в законі.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що норма абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232 носить імперативний характер - звільнення військовослужбовця під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи, та не вимагає додаткових умов щодо підтвердження відсутності у особи з інвалідністю І групи інших осіб, які б могли надавати такий догляд, або встановлення родинних зв`язків із зазначеною особою.

Водночас, колегія суддів вважає, що право на звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ вимагає від військовослужбовця доведення необхідності здійснення догляду за особою з інвалідністю I групи.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи - ОСОБА_3 , позивачем до рапорту було додано, зокрема, нотаріально завірену копію довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №127259; нотаріально завірену копію акту встановлення фату здійснення догляду; нотаріально завірену копію акту про спільне місце проживання; оригінал заяви від громадянина ОСОБА_3 про потребу в постійному сторонньому догляді ОСОБА_1 ..

Згідно Довідки до акта огляду МСЕК від 01.10.2012р. серії 10 ААБ №127259 ОСОБА_3 встановлена перша Б група інвалідності, потребує постійного стороннього догляду.

Комунальним підприємством «Червонограджитлокомунсервіс» складено акт від 22.11.2023р. № 5465/07, про те, що ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_3 за однією адресою АДРЕСА_3 без реєстрації на час складання акту.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1 , на час складання акту 22.11.2023р. проходив військову службу у НОМЕР_10 прикордонному загоні, а тому не міг проживати разом з ОСОБА_3 за однією адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до Акту встановлення факту здійснення догляду від 11.12.2023р. № 816, встановлено факт здійснення догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_3 , про що свідчать та підтверджують сусіди/інші особи: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Цей Акт встановлення факту здійснення догляду складено на підставі заяви ОСОБА_1 , поданої відповідно до пункту 2-1 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затв. постановою КМУ від 27.01.1995р.№ 57, виключно зі слів сусідів/інших осіб та зацікавленої особи.

ОСОБА_3 надано заяву від 13.12.2023р., що він потребує постійного стороннього догляду за собою. Єдиним хто може здійснювати такий догляд є племінник - ОСОБА_1 , якого він виховував з дитинства, так як він у віці 5 років залишився без батьків. Інших осіб окрім ОСОБА_1 , хто міг його належно доглядати не має.

Проте, в матеріалах справи містяться докази на підтвердження укладання шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (свідоцтво Н НОМЕР_11 від 27.05.87р.).

Також у ОСОБА_3 є донька ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Згідно довідки МСЕК серія 12 ААТ №378901 від 28.08.2023року ОСОБА_14 встановлено 3 робочу групу інвалідності терміном до 01.08.2024р.. Висновок про умови та характер праці робота за фахом, без додаткових навантажень.

Доказів того, що дочка ОСОБА_14 звільнена з об`єктивних причин від обов`язку утримувати батька, та ОСОБА_11 від своїх обов`язків як дружини, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів також зазначає, що порядок вирішення питання можливості оформлення постійного догляду за особами, що потребують постійного стороннього догляду, визначено Законом України «Про соціальні послуги», Порядком підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 430, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1040, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859, Порядком організації надання соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 587.

Вказані нормативно-правові акти визначають порядок та підстави отримання статусу фізичної особи, яка надає соціальні послуги з догляду, внесення відомостей про таких осіб до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, порядок отримання витягу з такого Реєстру.

За змістом пунктів 6, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» надавачами соціальних послуг, зокрема, є фізичні особи, які включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг (автоматизованої інформаційно-телекомунікаційна системи, призначеної для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, використання, знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про надавачів та отримувачів соціальних послуг).

Згідно з пунктами 1, 3 частини шостої статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є особами з інвалідністю I групи; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями.

Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд (частина сьома статті 13 Закону України «Про соціальні послуги»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1040 затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі.

Згідно із частиною шостою статті 15 Закону України «Про соціальні послуги» формування Реєстру здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг.

Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2021 року № 99, згідно з положеннями якого за заявою надавача соціальних послуг у розділі «Надавачі соціальних послуг фізичні особи» мають бути внесені відомості про надавачів соціальних послуг, які мають право на отримання витягу з цього Реєстру (пункти 32, 35, 36, 41).

Таким чином, для засвідчення відповідного статусу, надавач та отримувач соціальних послуг можуть отримати витяг з Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, який призначений для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, використання, знеособлення і знищення даних про надавачів та отримувачів соціальних послуг, визначених законодавством.

Наведене законодавство свідчить, що для отримання підтвердження факту здійснення догляду за особою з інвалідністю надавач соціальної послуги з догляду вдома має бути включений до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, який на місцевому рівні ведуть виконавчі органи місцевих рад та за заявою особи підтверджують такий статус шляхом видачі протягом 30 днів безкоштовної довідки про здійснення догляду за особою з інвалідністю.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 283/1199/23.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази щодо прийняття відповідного рішення про надання позивачем соціальних послуг з постійного догляду за ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, інших доказів на підтвердження необхідності здійснення догляду за особою з інвалідністю I групи, позивачем надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що наданими доказами не підтверджується факт необхідності здійснення позивачем догляду за особою з інвалідністю I групи, а тому відповідачем правомірно було відмовлено у звільненні з військової служби у відповідності до п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає у задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року по справі №360/203/24 - задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року по справі №360/203/24 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Повне судове рішення 27 червня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 27 червня 2024 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Геращенко