Справа № 160/2431/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/2431/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Горбалінський В.В.) в адміністративній справі №160/2431/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2018 року по 27.12.2023 року включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2018 року по 27.12.2023 року у сумі 495 050,84 грн. включно відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач провів з позивачем остаточний розрахунок при звільненні 28.12.2023, виплативши належне позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 96 550,07 грн. Проте відповідачем не виплачено позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.08.2018 по 27.12.2023. У зв`язку з вищенаведеним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з 31.07.2018 року по 27.12.2023 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з 31.07.2018 року по 27.12.2023 року в сумі 41 527,01 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Розподіл судових витрат у справі не здійснювався.

Позивачем та відповідачем на вказане рішення суду подані апеляційні скарги.

Позивач просить скасувати судове рішення в частині відмови задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідач просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що на військовослужбовців які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. За наведених обставин вважає, що будь-якої вини чи протиправних дій з боку Військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача допущено не було. Також звертає увагу на те, що позивачем було пропущено строки звернення до суду із даним позовом.

Сторони не скористалися правом подання відзивів.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом №33-РС від 30.07.2018 командира Військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

18.05.2021 рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/3691/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, у зв`язку із звільненням з військової служби.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.07.2018.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 по справі №160/3691/21 набрало законної сили 18.06.2021.

24.09.2021 Військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік в сумі 14 817,74 грн.

19.05.2021 рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/3690/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 31.07.2018.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.07.2018.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

18.11.2021 постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/3690/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року залишено без змін.

14.02.2022 Військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в сумі 4 798,50 грн.

20.03.2023 рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/13280/22 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2008 р. як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 р., з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовлено.

28.06.2023 постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/13280/22 Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі №160/13280/22 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі № 160/4345/22 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог стосовно визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 р. по 31.07.2018 р. включно відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову в цій частині.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 31.07.2018 року включно відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Зобов`язано військову частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.07.2018 року відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 .

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 у справі №160/13280/22 залишено без змін.

28.12.2023 Військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в сумі 96 550,07 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність щодо невиплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково дійшов висновку, що справедливою, пропорційною та такою, що відповідає критеріям, визначення розміру відповідальності відвідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 41 527,01 грн. з урахуванням правових висновків викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та інших судових рішень суду касаційної інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною другою статті 116 КЗпП України визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України (в редакції до внесення змін Законом №2352-ІХ), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), застосовується у випадках: вимушеного прогулу, а також в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пункт 1 Порядку №100).

Жодна із зазначених норм законодавства не містить приписів про можливість зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019, справа №761/9584/15-ц дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Верховний Суд у постановах від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23, від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22 та від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Наведений у цих постановах підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала період, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Так, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно із Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

За урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що період затримки в даному випадку складає з 30.07.2018 (дата звільнення) по 18.07.2022 включно (день встановлення обмеження строком виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) та з 28.06.2023 по 28.12.2023 (у межах шести місяців, визначених у новій редакції статті 117 КЗпП України) становить 1632 днів.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами 30.07.2018 позивача було звільнено з військової служби. При звільненні позивачу зокрема не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 31.07.2018 та 01.03.2018 по 31.07.2018.

Згідно довідки №1114 від 01.05.2024 грошове забезпечення позивача за останні 2 місяці, що передують місяцю виключенню зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , позивачу нараховано 8 327,59 грн. за травень 2018 року та 8 327,59 грн. за червень 2018 року.

Отже, середньоденний розмір грошового забезпечення складає 16 655,18 грн./61 день (2 місяці) = 273,04 грн.

Розмір індексації грошового забезпечення позивача, яка була виплачена йому 28.12.2023 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 у справі №160/13280/22, як остаточний розрахунок при звільненні, становить 96 550,07 грн., тому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок у даному випадку складає - 445 601,28 грн. (273,04 грн. х 1632 дні).

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що, середній заробіток за несвоєчасний розрахунок у сумі 445 601,28 грн. перевищує суму своєчасно невиплачену індексацію грошового забезпечення більше ніж в 4 рази, що в свою чергу не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що індексація грошового забезпечення, яка виплачена позивачу 28.12.2023 на виконання рішення суду, як остаточний розрахунок при звільненні, від загальної суми, яка підлягала виплаті позивачу при звільненні, становить 83,11%, а прострочення виплати позивачу з 28.06.2023 (дня набрання законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 у справі №160/13280/22) - 183 дні.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 28.06.2023 по 28.12.2023, була вірно обрахована судом першої інстанції відповідно до Порядку №100 та становить 49 966,32 грн. (183* 273,04 грн.), а отже пропорційний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку у даному випадку складає 41 527,01 грн. (83,11% х 49 966,32).

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на практику Верховного Суду, оскільки правові позиції викладені у вищевказаних справах не є релевантними для застосування у даній справі.

Також, колегія суддів суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 77 КАС України відхиляє доводи відповідача, на підтвердження доводів скарги, щодо непоширення на військовослужбовців які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодексу законів про працю України.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд апеляційної інстанції не знаходить правових підстав для перегляду висновку суду першої інстанції про відсутність порушень строків звернення до суду.

Враховуючи зазначене, судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення вірно застосовано норми матеріального права та приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року в адміністративній справі №160/2431/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак