Справа № 420/13819/24
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого по справі судді Бжассо Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження в м. Одеса адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов?язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за результатом розгляду якого позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 05.04.2024 року №3068 про скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 05.04.2024 року №1954 про відмову у видачі дозволу на імміграцію в Україну Алмассрі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов?язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на імміграцію в Україну.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що він є громадянином ОСОБА_3 , яка не визнана Україною, та має посвідку на тимчасове проживання в Україні від 11.05.2023 року, яку отримав на підставі того, що одружений з громадянкою України. Позивач звернувся до відповідача із заявою для отримання дозволу на імміграцію в Україну. Проте, у наданні дозволу га імміграцію йому було відмовлено, а посвідка на тимчасове проживання скасована, у зв?язку із невірним зазначенням громадянства позивача: замість « ОСОБА_4 територія» повинно бути зазначено «Особа без громадянства». Позивач зазначає, що з 2012 року отримував посвідки на тимчасове проживання га підставі наданих установчих документів. Оскаржувані рішення не містять конкретних підстав ля їх прийняття.

Ухвалою суду від 08.05.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, згідно з якими, ГУ ДМС України в Одеській області не визнає даний позов та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач зазначив, що у свідоцтві про шлюб, на підставі якого позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну зазначено, що позивач є громадянином Палестинської Автономної Республіки. Однак, стосовно вихідців із Палестини продовжується практика визнання їх особами без громадянства.

10.06.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представника позивача наполягає на законності та обґрунтованості вимог Алмассрі ОСОБА_2 .

Суд, розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Алмассрі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уроженцем м. Бейт-Лахія, Палестинської Автономії, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 від 12.07.2016 року, дійсний до 11.07.2021 року.

14.06.2018 року ОСОБА_1 уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області 14.06.2018 року.

У вказаному свідоцтві про шлюб зазначено громадянство ОСОБА_1 «Громадянин Палестинської Автономної Республіки».

03.06.2022 року ОСОБА_1 був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 від 03.06.2022року, терміном дії до 02.06.2023 року на підставі того, що він перебуває у шлюбі із громадянкою України.

У посвідці зазначено громадянство « ОСОБА_6 », місце народження «Палестинська територія».

05.04.2023 року Алмассрі ОСОБА_2 звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі того, що перебуває у шлюбі з громадянкою України понад два роки.

05.04.2023 року ГУ ДМС України в Одеській області складено висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну особі без громадянства Алмассрі ОСОБА_2 .. У висновку вказано, що інформація, яка внесена до наданого свідоцтва про шлюб в частині зазначення громадянства заявника не відповідає вимогам законодавства України, оскільки жителі палестинських територій визнаються різними державами як особи без громадянства.

На підставі вказаного висновку, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняло рішення від 05.04.2024 року №3068 про скасування посвідки на тимчасове проживання Алмассрі ОСОБА_2 (на підставі пп.7 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.208 року № 322) та рішення від 05.04.2024 року №1954 про відмову у видачі дозволу на імміграцію в Україну Алмассрі ОСОБА_2 (на підставі п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію».

Позивач вважає вказані рішення протиправними.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Згідно ст..2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Відповідно до частини 13,14 статті 4 Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та які під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання чи на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Частини 3 статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Отже, позивач перебував на території України на законних підставах, оскільки мав посвідки про тимчасове проживання.

Відповідно до підпункту 7 пункту 63 Порядку №322 посвідка скасовується територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який її видав, в інших випадках, передбачених законом.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року «Про імміграцію» №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року (далі - Закон №2491-ІІІ, в редакції, що діяла у спірний період).

Відповідно до положень ст.1 Закону №2491-ІІІ, імміграція це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Приписами статті 9 Закону України «Про імміграцію» встановлено, що заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто. Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (далі - Порядок №1983).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС або територіальний орган), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Згідно з пунктом 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан»), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби; проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію»; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Положеннями пункту 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Відповідно до пункту 16 Порядку №1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені статтею 10 Закону України «Про імміграцію».

Так, дзгідно з п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону, дозвіл на імміграцію не надається: в інших випадках, передбачених законами України.

Суд встановив, що оскаржувані рішення від 05.04.2024 року №3068 та від 05.04.2024 року №1954 прийнято на підставі пп. 7 п. 63 Порядку № 322 та п. 6 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про імміграцію».

Суд встановив, що позивачу скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні та відмовлено у наданні дозволу на імміграцію у зв?язку із тим, що у свідоцтві про шлюб від 14.06.2018 року серії НОМЕР_2 , що видане Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, зазначено громадянство Алмассрі ОСОБА_2 «Громадянин Палестинської Автономної Республіки».

Згідно з листом Міністерства Закордонних справ України від 28.02.2013 року е913/19- 172/3-465, Генеральною Асамблеєю ООН шляхом голосування 29.11.2012 року було схвалено резолюцію 67/19, змінивши статус Палестини в ООН з "утворення-спостерігача" на "державу-спостерігача". Вказане рішення має рекомендаційне значення для членів ООН. У палестинських паспортних документах, що мають міжнародний статус, відсутня графа "громадянство". Окрім того, в Палестинській Національній Автономії відсутній закон про громадянство.

У статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець, це - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав, а особа без громадянства, це - особа, яку жодна держава відповідно до цього законодавства не вважає своїм громадянином.

Відповідно до Листа Державного департаменту у справах міграції та реєстрації фізичних осіб Міністерства внутрішніх справ України від 19 липня 2005 року № 49/2-3343 зазначено, що через низку причин політичного характеру, пов`язаних із проблемою, визначення кордонів Палестини, де-юре, на даному етапі, Палестина як держава не зареєстрована. Тому є всі підстави вважати зазначену категорію осіб - особами без громадянства, якщо вони не перебувають у громадянстві інших держав. Міністерство закордонних справ України вважає, що для позначення громадянства, місця народження або держави/вповноваженого органу видачі слід вказувати «Палестинська територія, окупована - PSE».

Таким чином, особи, яким видано національні паспорти органами Палестинської національної автономії не є громадянами Палестини, а з точки зору українського законодавства повинні вважатися особами без громадянства.

Разом з тим, суд звертає увагу, що зазначення у свідоцтві про шлюб від 14.06.2018 року серії НОМЕР_2 громадянства позивача було вчинене працівниками видане Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області.

На підставі вказаного свідоцтва органами міграційної служби позивачу надавались посвідки на тимчасове проживання від 24.09.2019 року, від 11.08.2020 року, від 30.04.2021 року, від 03.06.2022 року.

Тобто, ГУ ДМС України в Одеській області станом на час оформлення вказаних довідок не вважала наявність у свідоцтві про шлюб запису про громадянство позивача перешкодою для документування позивача вказаними посвідками.

Більш того, у оскаржуваних рішеннях в графі «Громадянство» відповідач щодо Алмассрі ОСОБА_2 зазначає «Палестинська територія», чим, на думку суду, доводить про наявність формального підходу під час вирішення питання щодо надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Крім цього, рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути обґрунтованими, із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а також відповідати принципу правової визначеності.

Оскаржувані рішення відповідача, а також висновок за результатами розгляду заяви позивача про отримання дозволу на імміграцію в Україні, жодних посилань на інші закони України, які б вказували на наявність тих обставин, які стали підставою для відмови в наданні позивачу дозволу на імміграцію, як це визначено в пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» та в пп. 7 п. 63 Порядку № 322, не містять.

Спірні рішення відповідача не відповідають критеріям обґрунтованості, оскільки містять лише посилання норми законодавства та не окреслюють при цьому обставин та доказів, мотивів та підстав, які мали вирішальне значення для їх прийняття та не сформульовані з достатньою чіткістю.

Більш того, суд звертає увагу на те, що відповідачем жодним чином не оспорюється факт подання позивачем до відповідача усіх документів для отримання дозволу на імміграцію, які визначені Законом України «Про імміграцію» та Порядком №1983.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справі «Боррехаб проти Нідерландів» від 21.06.1988 та у справі «Каплан та інші проти Норвегії» від 24.07.2014, роз`єднання сім`ї без доведення таким заходом втручання досягнення мети - захисту національної, громадської безпеки, запобігання правопорушень чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, навіть за умови дотримання вимоги законодавства, не відповідає вимогам частини другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про наявність підстав для визнання протиправними та скасування рішень Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 05.04.2024 року №3068 та від 05.04.2024 року №1954.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії суд зазначає про наступне.

Підпунктом 3 частини 1 статті 6 Закону № 2491-ІІІ регламентовано, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Отже, суд наголошує, що саме до дискреційних повноважень ДМС України належить прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію або про відмову у наданні дозволу на імміграцію.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 року у справі № 820/1560/17 та від 21.11.2019 року у справі № 826/16079/18.

Таким чином, суд робить висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на імміграцію, з урахуванням висновків, які викладені у цьому рішенні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищевикладеного, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив 3 633,60 грн. судового збору, які мають бути стягнуті з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 205, 243, 245, 246, 255, 257- 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов?язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 05.04.2024 року №3068 про скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 05.04.2024 року №1954 про відмову у видачі дозволу на імміграцію в Україну Алмассрі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням висновків суду.

У задоволені іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Алмассрі ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Відповідач Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014. м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 26 червня 2024 року.

Суддя Н.В. Бжассо