Справа № 200/197/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року справа №200/197/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року (повне судове рішення складено 15 березня 2024 року) у справі № 200/197/24 (суддя в І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказу від 22 грудня 2023 року № 28-дп,

УСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до із позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі Держгеокадастр), в якому просила визнати протиправними та скасувати наказ від 22.12.2023 № 28-дп про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани у зв`язку з допущенням дисциплінарного проступку, а саме прогулу без поважних причин.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що нею була подана доповідна записка про фактичне місцезнаходження з проханням запровадження дистанційної роботи або встановлення простою відповідно до вимог законодавства. Проте, питання щодо дистанційної роботи роботодавцем не було вирішене.

Позивач звертала увагу, що починаючи з грудня місяця 2022 року її заяви про надання відпусток, у тому числі без збереження заробітної плати, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не розглядалися відповідачем.

Як зазначала позивач, Дисциплінарною комісією Держгеокадастру при розгляді дисциплінарної справи її було позбавлено права бути присутньою на засіданні дисциплінарної комісії для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи, у тому числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії, що на думку позивача призвело до унеможливлення заявляти клопотання про необхідність одержання і долучення до матеріалів дисциплінарної справи нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, яким можуть бути відомі обставини справи тощо.

Позивач вказала, що її належним чином не повідомлено про припинення з 03.10.2022 простою, що є поважною причиною неявки на роботу.

Окрім того, оскаржуваний наказ прийнято з порушенням положень ч. 3 ст. 65 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) в частині строку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У зв`язку з чим позивач звернулася до суду із цим позовом.

Слід зазначити, що ухвалою місцевого суду від 02 лютого 2024 року Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначено, що суд першої інстанції неповно та неправильно встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Зазначає, що позивачем надавались відповіді на листи Головного управління на електронну адресу останнього (копії наявні в матеріалах справи), тобто як роботодавцю, так і відповідачу була достовірна відома інформація про її місцезнаходження та причини відсутності на роботі.

Вказує, що судом першої інстанції зроблений висновок, що не відповідає обставинам справи: «Отже надання відпустки без збереження заробітної плати на підставі ч. 3 ст. 26 Закону № 504/96-ВР здійснюється виключно за згодою сторін, тобто - працівника та роботодавця. Ураховуючи те, що згоди керівника про надання відпустки згідно зі ст.26 Закону № 504/96-ВР не було надано, наказ про надання відпустки не було видано та по доведено до відома позивача, остання була зобов`язана з`явитися па службі 10.10.2022».

Однак, позивачем подавалась заява не про надання відпустки без збереження заробітної плати з 10.10.2022, а про надання частини щорічної основної відпустки у кількості, зокрема, 4 календарних днів з 10.10.2022 згідно графіка надання відпусток, узгодженою з роботодавцем.

Судом першої інстанції не з`ясовано той факт, що роботодавець 29.09.2022 повідомив позивача про дату початку щорічної відпустки у жовтні 2022 року, надіславши на електронну пошту відповідне повідомлення, не перевірено той факт, що її, як першого заступника начальника, взагалі не було офіційно та належним чином повідомлено про припинення з 03.10.2022 простою, суд проігнорував той факт, що позивачем були вжиті всі в межах діючого законодавства вичерпні заходи, спрямовані на виконання посадових обов`язків.

Зазначає, що в порушення норм матеріального права суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи позивача щодо не ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи, а також те, що оскаржуваний наказ прийнято з порушенням положень ч. 3 ст. 65 Закону № 889-VIII в частині строку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна служба України з питань геодезії просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення суду - залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області просить:

поновити Головному управлінню в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, у зв`язку з тим, що йому не було надіслано ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 09.05.2024 та не було своєчасно надано доступ до електронної справи № 200/197/24 в підсистемі Електронного суду;

відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення суду залишити без змін.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку для надання відзиву, установлені судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, які колегія суддів вважає поважними, а тому строк для подання відзиву підлягає поновленню.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

Наказом Держгеокадастру від 05 квітня 2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, присвоєно 6 ранг державного службовця. В особовій справі позивачем зазначено адресу її електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

30 травня 2022 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру видано наказ № 119 про зміну місця розташування державного органу та його переміщення до іншого населеного пункту, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про зміну місцезнаходження Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, а саме: вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039.

Наказом Держгеокадастру від 23 вересня 2022 року №278 зобов`язано керівників головних управлінь Держгеокадастру в областях і м. Києві (далі головні управління Держгеокадастру) зокрема: припинити з 03 жовтня 2022 року простій (у разі його встановлення) для перших заступників та заступників керівників головних управлінь Держгеокадастру; першим заступникам та заступникам керівників головних управлінь Держгеокадастру, яким було встановлено простій / дистанційний / гнучкий режим роботи, розпочати виконання обов`язків відповідно до займаної посади з 03 жовтня 2022 року.

Позивач звернулася на електронну пошту Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області () із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами.

Листом від 29.12.2022 позивача повідомлено, що з врахуванням ст.26 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати надається за згодою сторін.

Наказом Держгеокадастру від 10 серпня 2023 року № 267 зобов`язано керівників територіальних органів Держгсокадастру: перебувати в робочий час в межах адміністративної будівлі за адресою місцезнаходження головного управління Держгеокадастру, керівництво яким вони здійснюють, для виконання своїх посадових обов`язків за умови відсутності бойових дій та загрози життю та здоров`ю, пов`язаних із бойовими діями у відповідній області та м. Києві.

25 жовтня 2023 року директором Департаменту управління персоналом складено доповідну записку, якою запропоновано розглянути питання щодо порушення дисциплінарного провадження стосовно першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області ОСОБА_1 .

Наказом Держгеокадастру від 27.10.2023 № 19-дп відкрито дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 .

Наказом Держгеокадастру від 15.11.2023 №25-дп продовжено строк здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 60 календарних днів та продовжено строк формування дисциплінарної справи 30 календарних днів.

10 жовтня 2022 року працівниками Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області складено акт про встановлення факту відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 10 жовтня 2022 року з 13:00 год. до 16:40 год.

Акти про встановлення факту відсутності позивача на робочому місці складалися протягом всього часу відсутності позивача на роботі (за виключенням днів тимчасової непрацездатності) до прийняття наказу від 27.10.2023 № 19-дп про відкриття дисциплінарного провадження.

Листом Держгеокадастру від 01.12.2022 запрошено позивача на засідання дисциплінарної комісії на 11 грудня 2023 року о 15:00 дистанційно, або особисто за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 11.12.2023 позивач повідомила Держгеокадастр, що з 11 грудня 2023 року вона перебуває на лікарняному, тому не може прибути особисто для участі у засіданні дисциплінарної комісії. Крім цього, загострення бойових дій у районі місця її перебування призвело до виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь у засіданні дисциплінарної комісії в режимі відеоконференції.

14 грудня 2023 року дисциплінарною комісією Держгеокадастру, за результатами розгляду дисциплінарної справи, складено подання з висновком про наявність у діях ОСОБА_1 , першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, дисциплінарного проступку та підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Згідно вказаного подання дисциплінарною комісією встановлено, що починаючи з 10 жовтня 2022 року до 10 листопада 2023 року та з 17 листопада до 08 грудня 2023 року ОСОБА_1 не з`являлася на роботу, не маючи підстав для невиходу на роботу, і фактично самоусунулася від виконання своїх посадових обов`язків першого заступника начальника Головного управління. Тобто, протягом указаного часу перший заступник начальника Головного управління ОСОБА_1 до роботи не приступала і перебувала у безперервному прогулі.

Листом від 15.12.2023 відповідач повідомив позивача, що дисциплінарною комісією 14.12.2023 внесено подання з висновком про наявність у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності. Запропоновано надати письмові пояснення до 21.12.2023 (включно) шляхом надсилання на адресу: АДРЕСА_2 або на офіційну електронну адресу Держгеокадастру .

Позивачем, за допомогою електронної пошти, подано заяву від 15.12.2023 (вх № 22-39712/0/1-23 від 18.12.2023), в якій остання просила ознайомити її з усіма матеріалами дисциплінарної справи шляхом надання копій відповідних документів та матеріалів вказаної дисциплінарної справи, завірених належним чином, та матеріалів аудіо-відео фіксації засідань дисциплінарної комісії.

21 грудня 2023 року позивач надала пояснення стосовно відкриття щодо неї дисциплінарної справи. У вказаних поясненнях позивач зазначила, що нею, як державним службовцем, не вчинено жодного дисциплінарного проступку, про які вказано у доповідній записці директору департаменту управління персоналом ОСОБА_2 від 25.10.2023, а навпаки були вжиті вичерпні заходи, спрямовані на виконання посадових обов`язків.

22 грудня 2023 року Держгеокадастром видано наказ №28-дп про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани у зв`язку з допущенням дисциплінарного проступку, що полягає у вчиненні державним службовцем прогулу без поважних причин.

Пунктом 2 вказаного наказу передбачено застосування дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани, зазначене в пункті першому цього наказу у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, що вказаний у документі про тимчасову непрацездатність.

Підставою для видання наказу є подання дисциплінарної комісії Держгеокадастру з розгляду дисциплінарної справи з висновком про наявність у діях ОСОБА_1 , першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, дисциплінарного проступку та підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності від 14.12.2023.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано Конституцією України, Законом України «Про державну службу», а також Кодексом законів про працю України у випадках якщо нормами Закону № 889-VIII не врегульовано спірні правовідносини.

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом № 889-VIII.

Згідно ст. 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

За змістом частини третьої статті 5 Закону № 889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону № 889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Отже, відносини, зокрема, щодо притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності та припинення державної служби, регулюються Законом № 889-VIII. Застосування до відносин щодо припинення державної служби законодавства про працю можливе лише в частині відносин, що не врегульовані цим Законом.

Частиною 1 ст. 8 Закону № 889-VIII встановлено, що державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

У разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Закону з боку державних органів, їх посадових осіб він зобов`язаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (ч. 2 ст. 8 Закону № 889-VIII).

Відповідно до п.10 ч.1 ст.2 Закону № 889-VIII службова дисципліна - це неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов`язків та правил внутрішнього службового розпорядку.

Статтею 47 Закону № 889-VIII закріплено, що правилами внутрішнього службового розпорядку державного органу (далі - правила внутрішнього службового розпорядку) визначаються:

1) початок та кінець робочого часу державного службовця;

2) перерви, що надаються для відпочинку та прийняття їжі;

3) умови і порядок перебування державного службовця в державному органі у вихідні, святкові та неробочі дні, а також після закінчення робочого часу;

4) порядок доведення до відома державного службовця нормативно-правових актів, наказів (розпоряджень) та доручень із службових питань;

5) загальні інструкції з охорони праці та протипожежної безпеки;

6) загальні правила етичної поведінки в державному органі;

7) порядок повідомлення державним службовцем про його відсутність на службі;

8) порядок прийняття та передачі діловодства (справ) і майна державним службовцем;

9) інші положення, що не суперечать цьому Закону та іншим актам законодавства.

Правила внутрішнього службового розпорядку затверджуються загальними зборами (конференцією) державних службовців державного органу за поданням керівника державної служби і виборного органу первинної профспілкової організації (за наявності) на основі типових правил (ч.2 ст.47 Закону № 889-VIII).

Правила внутрішнього службового розпорядку доводяться до відома всіх державних службовців під підпис (ч.3 ст.47 Закону № 889-VIII).

Типові правила внутрішнього службового розпорядку затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (ч.4 ст.47 Закону № 889-VIII).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Згідно ч.1 ст.65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до п. 12 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII дисциплінарними проступками є прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Частиною першою ст. 66 Закону № 889-VIII передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Згідно із частиною третьою статті 66 Закону № 889-VIII у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Частиною сьомою ст. 66 Закону № 889-VIII встановлено, що за кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Згідно пунктів 2, 3 ч.2 ст. 67 Закону № 889-VIII, обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є, серед іншого: попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; високі показники виконання службових завдань.

Дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.

Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються):

1) на державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А»: зауваження суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень суб`єктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії;

2) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В»: зауваження суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії (стаття 68 Закону № 889-VIII).

Відповідно до частини першої статті 69 Закону №889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів.

Частинами десятою, одинадцятою статті 69 Закону № 889-VIII передбачено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити:

1) дату і місце її формування;

2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження;

3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця;

4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень;

6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень;

7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;

8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності);

9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;

12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності;

13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Відповідно до частин 1-3 статті 74 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до частин 5-7 статті 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення. Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку. Державний службовець може користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону № 889-VIII державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст.75 Закону № 889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.

Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення (частина перша статті 77 Закону № 889-VIII).

Процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначено Порядком здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1039 (далі - Порядок №1039).

Відповідно ч. 4, 5 Порядку № 1039 дисциплінарне провадження розпочинається з дати видання наказу (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження та завершується виданням наказу (розпорядження) про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 45 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до 60 календарних днів.

Пунктом 24 Порядку № 1039 передбачено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Відповідно до п.31 Порядку № 1039 комісія, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді. Пояснення надається в паперовій або електронній формі особисто чи шляхом надсилання на офіційну електронну адресу відповідного державного органу із накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Державний службовець має право: бути присутнім на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи відповідно до статті 76 Закону, у тому числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії; надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; заявляти клопотання про необхідність одержання і долучення до матеріалів дисциплінарної справи нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, яким можуть бути відомі обставини справи; користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.

Державний службовець користується іншими правами, встановленими Конституцією та законами України.

Згідно п. 31-1 Порядку №1039 до моменту внесення суб`єкту призначення пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії відповідно до пункту 35 цього Порядку матеріали дисциплінарної справи можуть надаватися для ознайомлення в паперовій або електронній формі працівниками спеціального структурного підрозділу НАДС, секретарем дисциплінарної комісії державному службовцю та/або уповноваженому ним представнику за їх письмовою заявою, в якій зазначається електронна адреса для листування, надсилання матеріалів дисциплінарної справи. Така заява може подаватися в паперовій або електронній формі особисто чи шляхом надсилання на офіційну електронну адресу відповідного державного органу із накладенням кваліфікованого електронного підпису.

До заяви додаються копії документів, що посвідчують особу, а також посвідчують повноваження відповідно до законодавства - у разі подання заяви представником, уповноваженим державним службовцем. Матеріали дисциплінарної справи надаються для ознайомлення після перевірки таких документів.

Пунктом 32 Порядку № 1039 визначено, що про дату, час і місце та спосіб проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії державному службовцю повідомляється шляхом вручення інформації чи документів або надсилання їх поштою за адресою місця проживання/перебування чи на його адресу електронної пошти, або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Таке повідомлення здійснюється не менш як за п`ять календарних днів до дня проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії.

У разі прийняття Комісією, дисциплінарною комісією рішення про проведення засідання дистанційно в режимі відеоконференції Комісія, дисциплінарна комісія повідомляє про це державному службовцю відповідно до абзаців першого і другого цього пункту.

Комісія, дисциплінарна комісія може прийняти рішення про перенесення засідання для надання пояснення державним службовцем з урахуванням строків здійснення дисциплінарного провадження.

Рішення про перенесення засідання може бути прийнято в разі, коли державний службовець вперше не прибув на засідання або не підключився до засідання дистанційно у випадках, передбачених абзацами першим і другим пункту 19-1 цього Порядку, повідомивши про поважні причини своєї відсутності, зокрема з підстав виникнення технічних проблем, що унеможливили його участь у засіданні в режимі відеоконференції.

У разі перенесення засідання Комісія, дисциплінарна комісія повідомляє про це державному службовцю відповідно до абзаців першого і другого цього пункту.

У разі коли державний службовець не прибув на засідання або не підключився до засідання дистанційно у випадках, передбачених абзацами першим і другим пункту 19-1 цього Порядку, і не повідомив про поважні причини своєї відсутності, а також не надав письмових пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, Комісія, дисциплінарна комісія складає акт про відмову від надання пояснень.

Відсутність державного службовця на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження.

Згідно п.33 Порядку №1039 Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця (п. 33 Порядку №1039).

Аналізуючи вищенаведені норми слід зазначити, що Законом України «Про державну службу» визначено поняття дисциплінарного проступку, наведено перелік дій/бездіяльності/рішень, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку, визначено види дисциплінарної відповідальності та порядок притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Також, аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується суб`єктом призначення до працівника, який вчинив дисциплінарний проступок. При цьому, для накладення дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність протиправної поведінки державного службовця, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених Законом України «Про державну службу» та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення. Також, необхідно враховувати інші обставини, що мають значення: характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Згідно актів, складених у період з 10 жовтня 2022 року до 27 жовтня 2023 року, встановлено факт відсутності позивача на робочому місці на протязі дуже тривалого часу.

Таким чином, судом встановлено, що позивач був відсутній на службі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, що свідчить про вчинення останнім дисциплінарного проступку, передбаченого п.12 ч.2 ст.65 Закону №889-VIII. Вказане також було підтверджено дисциплінарною комісією та не спростовано позивачем під час розгляду справи.

Пунктом 2 оскаржуваного наказу передбачено застосування дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани, зазначене в пункті першому цього наказу, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, тобто, наказ видано із дотриманням гарантій прав державного службовця, що визначені ч. 4 ст. 74 Закону № 889-VIII.

Місцевий суд правильно не прийняв до уваги доводи позивача про ненадання їй відпусток без збереження заробітної плати, з огляду на наступне.

Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Статтею першою Закону № 504/96-ВР встановлено, що державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Статтею 26 Закону № 504/96-ВР передбачена відпустка без збереження заробітної плати за згодою сторін.

Згідно ч.1 ст.26 Закону № 504/96-ВР за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Частиною 3 ст.26 Закону № 504/96-ВР передбачено, що у разі встановлення Кабінетом Міністрів України карантину відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» термін перебування у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину не включається у загальний термін, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже надання відпустки без збереження заробітної плати на підставі ч.3 ст.26 Закону № 504/96-ВР здійснюється виключно за згодою сторін, тобто - працівника та роботодавця.

Ураховуючи те, що згоди керівника про надання відпустки згідно зі ст.26 Закону № 504/96-ВР не було надано, наказ про надання відпустки не було видано та не доведено до відома позивача, остання була зобов`язана з`явитися на службі 10.10.2022.

Щодо ненадання щорічної основної та додаткової відпустки суд звертає увагу, що конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну (ч. 10 ст. 10 Закону №504/96-ВР).

Оскільки про узгодження конкретного періоду надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, не було узгоджено між працівником і власником або уповноваженим ним органом, були відсутні підстави для неприбуття позивача на службу.

Також колегія судів погоджується з судом першої інстанції, який не прийняв до уваги доводи позивача щодо не ознайомлення її з матеріалами дисциплінарної справи, з огляду на наступне.

Згідно п. 31-1 Порядку № 1039, до моменту внесення суб`єкту призначення пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії відповідно до пункту 35 цього Порядку матеріали дисциплінарної справи можуть надаватися для ознайомлення в паперовій або електронній формі працівниками спеціального структурного підрозділу НАДС, секретарем дисциплінарної комісії державному службовцю та/або уповноваженому ним представнику за їх письмовою заявою, в якій зазначається електронна адреса для листування, надсилання матеріалів дисциплінарної справи. Така заява може подаватися в паперовій або електронній формі особисто чи шляхом надсилання на офіційну електронну адресу відповідного державного органу із накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Як вбачається з матеріалів справи, у порушення наведеної норми, відповідна заява подана позивачем 15 грудня 2023 року, тобто вже після внесення суб`єкту призначення подання дисциплінарної комісії (14 грудня 2023 року).

До того ж, подана позивачем 15 грудня 2023 року заява про ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи на електронну пошту Держгеокадастру, не містить інформації про накладення кваліфікованого електронного підпису, що імперативно передбачено пунктом 31-1 Порядку №1039.

Суд критично ставиться до доводів позивача щодо пропуску строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки позивач була відсутня на службі безперервно більше шести місяців. Отже, прогул, як дисциплінарний проступок був триваючим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 810/1224/17, з метою забезпечення єдності правозастосовної практики надала тлумачення, зокрема, поняття «триваючого правопорушення». Так, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.

Оскільки правопорушення позивача має триваючий характер, встановлений частиною третьою статті 65 і частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про державну службу» строк для прийняття суб`єктом призначення рішення про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності не сплинув.

Щодо доводів позивача про ненадання їй можливості виконання посадових обов`язків дистанційно.

Пунктом 3 наказу Держгеокадастру від 23 вересня 2022 року № 278 передбачено, що за погодженням із Держгеокадастром запроваджувати (як виключення) дистанційну роботу для перших заступників та заступників керівників головних управлінь Держгеокадастру, які перебувають на території України та з поважних причин тимчасово не можуть працювати на робочому місці, але мають організаційні та технічні можливості для виконання своїх посадових обов`язків. Аналогічні положення передбачені наказом від 10.08.2023 № 267.

Позивачем не надано суду доказів погодження дистанційної роботи та наявність технічних можливостей для виконання своїх посадових обов`язків дистанційно.

До того ж, питання щодо погодження дистанційної роботи не є предметом позову.

Також є такими, що не заслуговують на увагу доводи позивача щодо неповідомлення її належним чином про припинення простою з 03.10.202, оскільки наказ Держгеокадастру від 23 вересня 2022 року №278 про припинення простою з 03 жовтня 2022 року було направлено позивачу 28.09.2022 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить протокол фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця, шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку.

Крім цього, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства (частини 1, 2 статті 1, пункти 2, 3 частини 1 статті 4, частина 1 статті 8 Закону № 889-VIII) вбачається, що державна служба це не тільки певний обсяг прав такого державного службовця, а й великий обсяг обов`язків, які державний службовець приймає на себе та неухильно повинен їх виконувати.

Отже, враховуючи відповідальний статус державного службовця та з урахуванням посади, яку займає позивач (перший заступник начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області), є незмістовними та неслушними доводи останнього щодо необізнаності про порядок роботи державного органу.

Також є необґрунтованими доводи позивача про виділення коштів для переїзду (стаття 120 КЗпП України), оскільки вказаною нормою передбачено саме право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з переведенням, прийняттям або направленням на роботу в іншу місцевість, а не їх авансування працівникові.

Між цим, не заслуговують на увагу доводи позивача щодо невідповідності спірного наказу приписам частини 2 статті 77 Закону № 889-VIII, оскільки наказ містить чітке формулювання суті та обставини допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем належним чином проведено здійснення дисциплінарного провадження з дотриманням всіх передбачених чинним законодавством строків, досліджено всі належні докази і застосовано дисциплінарне стягнення відповідно до норм чинного законодавства.

Крім того, варто наголосити, що позивачем не надано докази, які б спростовували висновки дисциплінарного провадження.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Водночас, під час розгляду цієї справи судами не встановлено таких порушень процедури видання наказу №28-дп від 22 грудня 2023 «Про застосування дисциплінарного стягнення», які б могли вплинути на результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Наказ Держгеокадастру №28-дп від 22 грудня 2023 «Про застосування дисциплінарного стягнення» видано з урахуванням ступеню вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що спірний наказ видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі № 200/197/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 27 червня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Е. Г. Казначеєв