Справа № 380/5368/24
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/5368/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/5368/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 у якій просив:

- Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червні 2015 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань грудні 2015 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у липні 2016 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2017 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди;

- Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червні 2015 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань грудні 2015 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у липні 2016 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2017 року відповідно з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, ураховуючи раніше виплачені суми.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не враховував щомісячну додаткову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань у червні 2015 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань грудні 2015 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань у липні 2016 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2017 року. Стверджує, що щомісячна додаткова грошова винагорода на підставі Постанови № 889 у розумінні положень ст. 9 Закону № 2011-ХІІ є одним із підвидів щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, оскільки вона виплачувалась щомісяця, мала фіксований розмір у відсотковому відношенні до місячного грошового забезпечення, складала істотну частину фактичного заробітку військовослужбовця. Тому не врахування цього виду виплати при нарахуванні допомоги на оздоровлення порушує право позивача на належний рівень оплати праці.

17.04.2024 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з вимогами позивача, з огляду на таке.

Щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ від 22.09.2010 року №889, належить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та згідно пунктів 30.3 та 33.3 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 не враховується при визначенні розміру грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, що не суперечить вимогам пункту 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та підпункту 3 пункту 5 постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294.

На підставі вищенаведеного грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 у 2015, 2016, 2017 роках встановлювались, нараховувались і виплачувались вірно та у відповідності до чинного законодавства, тому підстав для здійснення їх перерахунку немає.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 15.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

ОСОБА_1 в період з 07 серпня 2014 року по 13 червня 2018 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.04.2019 № 96 майора ОСОБА_1 27 квітня 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, звільненого у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Згідно довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення та відповіді від 08.02.2024 №693/2 наданих на адвокатські запити майор ОСОБА_1 проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні в військовій частині НОМЕР_1 .

Із огляду на довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 під час проходження військової служби у військовій частині відповідача, Позивачу проводились нарахування та виплати, розрахунковою величиною яких є розмір місячного грошового забезпечення, зокрема у червні 2015 року матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у сумі 3093,75 грн, у грудні 2015 року матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у сумі 3093,75 грн, у травні 2016 року грошова допомога на оздоровлення у сумі 6693,75 грн, у липні 2016 року матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у сумі 6793,70 грн, у травні 2017 року грошова допомога на оздоровлення у сумі 6793,25 грн без включення до розрахунку місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди нарахованої у ці місяці у сумі 1856,25 грн, 4466,26 грн, 4016,25 грн, 4016,25 грн, 4076,25 грн відповідно, виплату якої було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» і така виплачувалась по лютий 2018 року щомісячно.

Вважаючи, що відповідач протиправно здійснив нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червні 2015 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань грудні 2015 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у липні 2016 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2017 року без врахування щомісячної додаткової винагороди, встановленої Постановою № 889, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У свою чергу, спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Так, частинами першою-четвертою статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (п.2 ст. 9 Закону №2011-XII).

Пункт 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 (втратила чинність 01.03.2018).

Позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду виплачували з серпня 2014 по лютий 2018 року включно.

Частиною першою статті 10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Як встановлено судом, при обчисленні та виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червні 2015 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань грудні 2015 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у липні 2016 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2017 року за базу обчислення приймалось розмір грошового забезпечення, яке складалось з посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, інших постійних додаткові види грошового забезпечення, при цьому щомісячна додаткова грошова допомога не включалась до такого розрахунку.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки з 2014 по 2018 роки включно додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні. За наведеного правового регулювання та обставин справи відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у червні 2015 року, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань грудні 2015 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у липні 2016 року, грошову допомогу на оздоровлення у травні 2017 року, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою №889.

Виходячи з вищезазначеного щомісячна додаткова грошова винагорода повинна враховуватися при розрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червні 2015 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань грудні 2015 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у липні 2016 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2017 року.

Дане узгоджується з правовою позицією наведеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі №522/2738/17.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові 26.02.2021 у справі №620/3346/19, де при касаційному розгляді було в тому числі враховано висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 16.05.2019 у справі №826/11679/17, від 31.07.2019 у справі №826/3398/17, від 19.09.2019 у справі №826/14564/17, від 22.10.2019 у справі №520/3505/19, від 22.10.2019 у справі №826/2447/18, від 05.12.2019 у справі №295/5200/18, від 16.12.2019 у справі №825/812/17, від 19.02.2020 у справі №822/2741/17, від 28.02.2020 у справі №817/1427/17, від 14.04.2020 у справі №820/3719/18, від 07.09.2020 у справі №620/720/20, від 23.12.2020 у справі №826/8081/16, від 29.12.2020 у справі №240/1095/20.

Питання віднесення щомісячної додаткової грошової винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення було повторно розглянуто Великою Палатою Верховного Суду та у постанові від 10.11.2021 у справі №825/997/17.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

В И Р ІШ И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - задоволити повністю.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червні 2015 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань грудні 2015 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у липні 2016 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2017 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червні 2015 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань грудні 2015 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2016 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у липні 2016 року, грошової допомоги на оздоровлення у травні 2017 року відповідно з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, ураховуючи раніше виплачені суми.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 28.06.2024 року.

Суддя Гавдик З.В.