Справа № 260/5786/23
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 червня 2024 року

м. Київ

справа № 260/5786/23

адміністративне провадження № К/990/22035/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі №260/5786/23 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції про стягнення компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції, в якому просив:

- стягнути компенсацію при звільненні за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за період з 11 січня 2020 року по 09 серпня 2021 року, а також про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з 11 січня 2020 року по день прийняття рішення судом.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року, позов задоволено частково:

- стягнуто з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки при звільненні за період з 11 січня 2020 року по 09 серпня 2021 року;

- у решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2024 року касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі №260/5786/23 повернуто особі, яка її подала.

06 червня 2024 року до Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла повторна касаційна скарга Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі №260/5786/23.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо питання застосування у подібних правовідносинах статей 47, 116 Кодексу законів про працю України при розгляді спору щодо стягнення з роботодавця компенсації за всі невикористані дні щорічної і додаткової відпустки за період вимушеного прогулу з урахуванням того, що працівник в день звільнення не працював у роботодавця, а був працевлаштований на іншому місці роботи, отримував заробітну плату та передбачені законодавством оплачувані відпустки.

Водночас у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц викладено висновок про те, що звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 Кодексу законів про працю України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту, коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 Кодексу законів про працю України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 Кодексу законів про працю України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Скаржник також повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, ця норма повинна застосовуватися.

Проте в порушення зазначених вимог, скаржник не обґрунтував у чому саме полягала помилка судів першої та апеляційної інстанцій при застосуванні конкретної норми права, як, на думку скаржника, ця норма повинна застосовуватися, а також не обґрунтував підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.).

Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Судом установлено, що зміст касаційної скарги зводиться до незгоди скаржника з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладу фактичних обставин справи з посиланням на нормативно-правові акти, однак без належного обґрунтування підпунктів частини четвертої статті 328 КАС України, що суперечить вимогам статті 330 КАС України та унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

З огляду на зазначене, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 334, 341, 353 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі №260/5786/23 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя О.Р. Радишевська