Справа № 420/5448/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5448/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання повторно розглянути заяву,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.01.2024 року №52 щодо відмови у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 29.06.2023 року , зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи, а саме: з 15.06.1982 по 19.03.1985, період роботи з 20.10.1987 по 12.04.1988 року, період отримання допомоги з 25.12.1998 по 22.06.1999, які зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.10.1979 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при розгляді його заяви за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було відмовлено від 06.07.2023 року №52.

Рішення про відмову у призначені пенсії по віку ГУ ПФУ в Одеській області від 06.07.2023 року ґрунтувалося наступним, а саме, що при розгляді документів доданих до заяви до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 04.10.1979, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка підприємства, яка видала трудову книжку.

Надалі рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року по справі №420/25697/23 було визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії від 06.07.2023 року № 52, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком та зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути мою заяву від 29.06.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

При повторному зверненні ГУ ПФУ в Одеській області знову прийняли рішення про відмову від 01.01.2024 року №52 на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 06.07.2023 року №52 ГУ ПФУ в Одеській області.

В рішенні про відмову зазначається, що страховий стаж складає 18 років 3 місяці.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не було зараховано, а саме:

Період роботи з 15.06.1982 по 19.03.1985 року, оскільки наявне необумовлене виправлення в номері наказу про звільнення;

Період роботи з 20.10.1987 по 12.04.1988 року, оскільки відсутня печатка що засвідчує запис про звільнення;

Період отримання допомоги з 25.12.1998 по 22.06.1999, оскільки запис про припинення виплати допомоги по безробіттю не завірено печаткою.

На переконання позивача спірне рішення підлягає скасуванню, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 22.02.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

27.02.2024 року за вхід.№ЕС/8159/24 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача, оскільки ОСОБА_1 не має достатнього страхового стажу, то він не має права виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, рішення Головного управління №52 від 01.01.2024 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є законним та обґрунтованим.

11.03.2024 року за вхід.№10088/24 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що його трудова книжка містить всі записи про роботу в певні періоди та більше всі печатки підприємств де він працював присутні та можна прочитати також, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу. До заяви про призначення пенсії за віком також додавались наступні документи, а саме: трудова книжка серії НОМЕР_3 , свідоцтво про восьмирічну освіту, виписка оцінок, атестат №187, додаток до свідоцтва про базову загальну середню освіту.

Також позивач просить врахувати правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06 квітня 2022 року у справі №607/7638/17, який полягає у наступному.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

29.06.2023 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 63-річного віку, звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.07.2023 №52 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 29.06.2023, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи, передбаченого ст. 26 Закону №1058-IV.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 по справі №420/25697/23 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління про відмову у призначенні пенсії від 06.07.2023 №52, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.06.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

На виконання Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 по справі №420/25697/23 Головним управлінням повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 29.06.2023 та ухвалено Рішення №52 від 01.01.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком.

Рішенням пенсійного органу визначено, що страховий стаж позивача складає: 18 років 03 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період роботи з 15.06.1982 по 19.03.1985, оскільки наявне необумовлене виправлення в номері наказу про звільнення;

період роботи з 20.10.1987 по 12.04.1988, оскільки відсутня печатка що засвідчує запис про звільнення;

період отримання допомоги з 25.12.1998 по 22.06.1999, оскільки запис про припинення виплати допомоги по безробіттю не завірено печаткою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Спірним в межах даної справи є наявність у позивача достатнього страхового стажу для призначення пенсії відповідно до вимог ст. 26 Закону №1058, тобто 20 років (у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року 20 років), з огляду на неврахування до такого стажу періодів роботи позивача з 15.06.1982 по 19.03.1985, з 20.10.1987 по 12.04.1988, з 25.12.1998 по 22.06.1999 через наявність недоліків у записах його трудової книжки (наявне необумовлене виправлення в номері наказу про звільнення; відсутня печатка, що засвідчує запис про звільнення; запис про припинення виплати допомоги по безробіттю не завірено печаткою).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону №1058-VI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-VI встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з вимогами ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58.

Станом на час ведення трудової книжки позивача за спірний період, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до вимог Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців (п.1.1.).

Пунктом 1.4 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, у позивача є в наявності трудова книжка, яку він надавав відповідачу для призначення пенсії по віку.

Суд зауважує, що записи у трудовій книжці позивача чіткі, не містять недопустимих перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, містять підписи посадових осіб, а тому підстав не брати їх до уваги немає.

Суд враховує, що п.18 Порядку №656 передбачалось, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" №301, з якої випливає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Із аналізу вказаних правових норм слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Також, Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідач мотивує оскаржуване рішення лише тим, що в записах трудової книжки позивача є недоліки: наказ про прийняття дописано іншим чорнилом; запис про звільнення з роботи не засвідчений підписом відповідальної особи.

При цьому, заперечення щодо записів трудової книжки саме про факт зайнятості особи на відповідних роботах у відповідні періоди у відповідача відсутні.

Разом із тим, суд наголошує, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 у справі №593/283/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд вважає підтвердженими періоди роботи позивача з 15.06.1982 по 19.03.1985, з 20.10.1987 по 12.04.1988, з 25.12.1998 по 22.06.1999, які містяться у його трудовій книжці, а отже такі підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

Таким чином, на переконання суду, відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи з 15.06.1982 по 19.03.1985, з 20.10.1987 по 12.04.1988, з 25.12.1998 по 22.06.1999 у зв`язку з наявністю формальних неточностей у документах, є непропорційною заявленій легітимній меті, а тому її не можна вважати такою, що здійснена обґрунтовано, добросовісно та розсудливо. Отже, така відмова є протиправною.

За встановлених в ході розгляду обставин справи, суд вважає, що для належного захисту і відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача зарахувати спірні періоди його роботи до страхового стажу та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 1211,20 грн. судових витрат, сплачених згідно квитанції №9853-0304-5162-8533 від 09.02.2024 року.

Керуючись ст.ст.2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання повторно розглянути заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.01.2024 року №52 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 29.06.2023 року , зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи, а саме: з 15.06.1982 по 19.03.1985, період роботи з 20.10.1987 по 12.04.1988 року, період отримання допомоги з 25.12.1998 по 22.06.1999, які зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.10.1979 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, , електронна пошта: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА