Справа № 804/504/17
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2024 року справа № 804/504/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Тарантюк А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року у справі №804/504/17 (суддя Степаненко В.В.) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП) звернувся до суду з позовом до Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач 1, ОДПІ), Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач 2, Управління) про:

- визнання протиправними дій ОДПІ стосовно донарахування податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) та податку на додану вартість (далі - ПДВ) і застосування штрафних санкцій до позивача;

- скасування податкового повідомлення-рішення від 23 лютого 2012 року № про донарахування ПДФО у розмірі 78408,75 грн.;

- скасування податкового повідомлення-рішення від 23 лютого 2012 року № в частині донарахування ПДВ у розмірі 29393,13 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 9218,28 грн.;

- скасування рішення Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 27 квітня 2012 року №8680/10/10-014 в частині застосування до ФОП штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) по ПДФО у розмірі 9793,85 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що у IV кварталі 2010 року та в 2011 році він перебував на спрощеній системі оподаткування, а відтак в силу положень Указу Президента від 3 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Указ №727/98) та підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України) не був платником ПДФО та ПДВ, а відтак висновки податкового органу про заниження ним у IV кварталі 2010 року та в 2011 році відповідних податкових зобов`язань зі сплати цих податків є безпідставними.

Справа розглядалась судами неодноразово й при її розгляді суди першої та апеляційної інстанцій доходили різних висновків щодо обґрунтованості позовних вимог.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 06 грудня 2016 року, направляючи справу на новий розгляд, вказав на передчасність висновків судів попередніх інстанцій, адже останні залишили поза увагою розмір валового доходу позивача, отриманий ним після перевищення обсягу виручки у 500 тис. грн., розмір його витрат та, відповідно, оподатковуваного доходу ФОП після виникнення у нього обов`язку перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, оскільки встановлення таких обставин необхідно для правильного вирішення питання щодо правомірності визначення контролюючим органом податкового зобов`язання з ПДФО. Також суд касаційної інстанції вказав, що без дослідження залишилися й дата здійснення операції, яка зумовила перевищення розміру виручки, визначеного статтею 1 Указу №727/98, з настанням якої пов`язується поширення на платника правил загальної системи оподаткування, дата здійснення операції, за якою позивачем перевищено граничний обсяг оподатковуваних операцій, встановлений підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону №168/97-ВР, податковий період, у якому у ФОП виник обов`язок реєстрації платником ПДВ, оподаткування поставки товарів (послуг) та сплати податку до бюджету.

За результатами повторного судового розгляду постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції по суті виходив з того, що позивач, перебуваючи в перевірений період на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, у ІV кварталі 2010 року перевищив законодавчо встановлений граничний обсяг виручки для суб`єктів малого підприємництва, що є підставою для висновку про необхідність оподаткування за загальною системою у ІV кварталі 2010 року суми, що перевищує граничний обсяг виручки, у тому числі ПДВ, а також обсягу доходу, отриманого ФОП у 2011 році.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 19 квітня 2018 року скасував постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року та прийняв нове рішення, яким позов задовольнив частково; визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 23 лютого 2012 року № в частині нарахування грошового зобов`язання у сумі 104328 (сто чотири тисячі триста двадцять вісім) грн. 19 коп., а від 23 лютого 2012 року № в частині нарахування грошового зобов`язання у сумі 78342 (сімдесят вісім тисяч триста сорок дві) грн. 80 коп.. У задоволенні решти позовних вимог суд апеляційної інстанції відмовив.

Постановою Верховного Суду від 20.02.2024 року у даній справі касаційну скаргу Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було задоволено частково, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року щодо задоволених позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 лютого 2012 року № в частині нарахування грошового зобов`язання у сумі 104328 (сто чотири тисячі триста двадцять вісім) грн. 19 коп., від 23 лютого 2012 року № в частині нарахування грошового зобов`язання у сумі 78342 (сімдесят вісім тисяч триста сорок дві) грн. 80 коп. скасовано, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2024 року у даній справі здійснено заміну відповідача в порядку процесуального правонаступництва Головне управління ДФС у Дніпропетровській області його правонаступником Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ ВП 44118658).

В апеляційній скарзі, поданій на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, позивач зазначає про порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачем - Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області були подані письмові заперечення-пояснення щодо апеляційної скарги позивача. В поясненнях стверджує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, доводи скаржника в апеляційній скарзі безпідставні. Відповідач наполягає, що позивачем перевищено граничний обсяг виручки (500 тис грн.), встановлений Указом Президента№727, відтак, сума перевищення граничного обсягу виручки 586,24грн. та сума доходу у розмірі 471911,00, отриманого у 2011році підлягає оподаткуванню згідно вимог ст.13 і 14 Декрету КМУ від 26.12.1992р №13-92 «Про прибутковий податок з громадян». Оскільки ФОП в жовтні 2010р перевищено граничний обсяг виручки (500 тис грн.), то в листопаді 2010 він мав обов`язок зареєструвати в державній податковій інспекції як платник податку на додану вартість, що ним зроблено не було.

Позивач в судове засідання не з`явився, про причини свої неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому порядку.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги позивача, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши представника відповідач-2, перевіривши обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що у період з 2009 по 2011 роки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 був платником єдиного податку та перебував на спрощеній системі оподаткування.

Посадовими особами ОДПІ проведено планову виїзну комплексну документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року.

За результатами перевірки 06 лютого 2012 року складено акт за №110/172., у якому зафіксовано порушення позивачем вимог: підпунктів 9.12.1, 9.12.2 пункту 9.12 статті 9, статті 19 Закону України від 22 травня 2003 року №889-V «Про податок з доходів фізичних осіб» (далі - Закон №889-V), статті 13 Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня 1992 року №13-92 (далі - Декрет), підпункту 7.8.1 пункту 7.8 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон №168/97-ВР), підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 177.2 статті 177, пункту 187.1 статті 187 ПК України, внаслідок чого занижено податкове зобов`язання з ПДФО у IV кварталі 2010 року на суму 65,95 грн. та у 2011 році на 78342,80 грн., а також з ПДВ у 2011 році на 95325,59 грн.

Така позиція контролюючого органу у акті перевірки обґрунтована тим, що позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, у IV кварталі 2010 року перевищив обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік у 500000,00 грн., встановлений статтею 1 Указу №727/98, однак не включив суму перевищення в 2010 році у розмірі 586,24 грн. до складу річного оподатковуваного доходу за цей період, а також не перейшов з 2011 року на загальну систему оподаткування й не виконав податкові зобов`язання зі сплати ПДФО та ПДВ від отриманого у 2011 році доходу у сумі 471910,81 грн., не подавав звітності із вказаних податків за листопад-грудень 2010 року та за 2011 рік.

На підставі акту перевірки, податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 23 лютого 2012 року:

- № про збільшення грошового зобов`язання з ПДФО у розмірі 78408,75 грн.;

- № про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 95325,59 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 9342,60 грн.

Рішенням Державної податкової служби у Дніпропетровській області про результати розгляду скарги від 27 квітня 2012 року №8680/10/10-014 залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 23 лютого 2012 року №, а податкове повідомлення-рішення від 23 лютого 2012 року № скасовано в частині податкового зобов`язання зі сплати ПДВ в сумі 65932,46 грн. і застосованих штрафних санкцій в сумі 124,32 грн., в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга позивача - без задоволення; збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати штрафних санкцій по ПДФО на 9793,85 грн.

Позивач оскаржив рішення контролюючого органу до суду, просив їх скасувати як протиправні.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач, перебуваючи в перевірений період на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, у ІV кварталі 2010 року перевищив законодавчо встановлений граничний обсяг виручки для суб`єктів малого підприємництва, що є підставою для висновку про необхідність оподаткування за загальною системою у ІV кварталі 2010 року суми, що перевищує граничний обсяг виручки, у тому числі ПДВ, а також обсягу доходу, отриманого ФОП у 2011 році.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З метою якнайшвидшого виходу із економічної кризи та створення умов для розширення впровадження ринкових реформ в Україні Законом України «Про державну підтримку малого підприємництва» від 19 жовтня 2000 року №2063-III (положення якого були чинними на момент спірних правовідносин; далі - Закон №2063-III) визначались правові засади державної підтримки суб`єктів малого підприємництва.

Одними із основних напрямів державної підтримки малого підприємництва було запровадження спрощеної системи оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону №2063-III).

Указом №727/98 (положення якого були чинними на момент спірних правовідносин) встановлювались особливі умови оподаткування для суб`єктів малого підприємництва.

Статтею 1 цього Указу передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для таких суб`єктів малого підприємництва, як фізичні особи, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб`єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Разом з тим, відповідно до статті 5 Указу №727/98 у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Суб`єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

Тобто, однією з умов для перебування фізичної особи, яка здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності відповідно до статті 1 Указу №727/98 є неперевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік в 500 тис. грн.

Частиною першою статті 2 Указу №727/98 встановлено, що суб`єкти малого підприємництва фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Стаття 4 цього Указу визначає порядок переходу на спрощену систему оподаткування, який, зокрема, передбачає, що рішення про перехід на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності може бути прийняте не більше одного разу за календарний рік.

Крім того, згідно з частиною першою статті 5 Указу №727/98 у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Отже, фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, може самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком не більше одного разу за календарний рік, а у випадку, зокрема, отримання обсягу виручки у розмірі понад 500000 грн, зобов`язана перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу). Указ №727/98 не встановлює інших обмежень, які позбавляють особу права переходу на спрощену систему оподаткування в поточному календарному році у зв`язку з перевищенням встановленого обсягу виручки в попередньому році. Перехід на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності або відмова від її застосування відповідно до вимог Указу №727/98 обумовлені звітним (податковим) періодом (кварталом).

Тобто, з наведеного можна зробити висновок, що відповідно до положень Указу №727/98, перевищення встановленого обсягу виручки платником єдиного податку в поточному календарному році не є перешкодою для перебування ним на спрощеній системі оподаткування з ІІ кварталу наступного року.

Встановлені у справі обставини свідчать, що обсяг виручки від провадження позивачем підприємницької діяльності перевищив розмір у 500000 грн., вказаний статтею 1 Указу №727/98, в ІV кварталі 2010 року.

Відтак, з огляду на недотримання встановлених законодавством умов для перебування на спрощеній системі оподаткування позивач у відповідності до наведених вище положень Указу №727/98 був зобов`язаний з наступного звітного (податкового) періоду (кварталу), тобто з І кварталу 2011 року, перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності й оподатковувати свій дохід протягом такого звітного періоду за правилами останньої.

Основи оподаткування ПДВ на час виникнення спірних правовідносин (у 2010 році) визначались Законом №168/97-ВР.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 вказаного Закону (у відповідній редакції) платником ПДВ є будь-яка особа, яка, зокрема, підлягає обов`язковій реєстрації як платник цього податку. Така особа, як це установлено пунктом 10.1 статті 10 цього Закону, є відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету.

За правилами, передбаченими підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону №168/97-ВР, особа підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов`язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 грн. (без урахування ПДВ).

Як визначено підпунктом «а» пункту 9.6 статті 9 Закону №168/97-ВР, особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом.

Абзацом четвертим пункту 9.4 статті 9 Закону №168/97-ВР встановлено, що особа, яка не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що з моменту перевищення платником єдиного податку граничного обсягу виручки, визначеного у статті 1 Указу №727/98, тобто порушення умови для перебування на спрощеній системі оподаткування, на таку особу починають розповсюджуватись приписи Закону №168/97-ВР, застосування яких не ставиться у залежність від виконання нею обов`язку переходу на загальну систему оподаткування, обліку та звітності з наступного звітного періоду (кварталу), встановленого статтею 5 Указу №727/98, й у разі допущення такою особою перевищення обсягу операцій з поставки товарів (послуг) сукупно на суму 300 тис. грн. (без урахування ПДВ), у останньої виникає обов`язок зареєструватися платником, нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) податок до бюджету.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі №820/2496/13-а та від 22 жовтня 2019 року у справі №822/3349/14.

З акту перевірки встановлено, що за надані послуги на розрахункові рахунки підприємця ОСОБА_1 надійшли грошові кошти протягом 2009 року у розмірі 240 430,26 грн., у 2010 році у розмірі 500 586,24 грн. та у 2011 році у розмірі 471 911,00 грн. (у січні та жовтні 2011 року доходи не отримувались).

Позивач вказані обставини не спростовує.

Таким чином, є вірними висновки суду, що позивачем допущене перевищення граничного розміру виручки у ІV кварталі 2010 року.

В ході перевірки контролюючим органом було встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 перевищено обмеження щодо обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за рік у розмірі 500 тисяч гривень, встановленого статтею 1 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва від 03.07.1998 року №727/98, у зв`язку з чим він повинен був надати до податкового органу заяву про реєстрацію як платника ПДВ не пізніше двадцятого календарного дня з моменту перевищення, а саме 26.10.2010 року.

Доводи позивача стосовно того, що перевищення ліміту, встановленого чинним на момент виникнення правовідносин законодавством, допущено не було в зв`язку з тим, що грошові кошти, через які виникло перевищення, були зараховані на розрахунковий рахунок позивача в 2010 року в рахунок оплати послуг, наданих в 2009 року, не приймаються судом до уваги.

Відповідно до положень до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України Про податок на додану вартість (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 183.1-183.2 статті 183 Податкового кодексу України позивачу належало зареєструватися платником податку на додану вартість.

Відповідальність за порушення вказаних норм передбачена пунктом 183.10 статті 183 Податкового кодексу України.

Обов`язок платника податків подавати до органів державної податкової служби податкові декларації передбачений статтею 14 Декрету Кабінету міністрів України Про прибутковий податок з громадян (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) та підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що протягом 2011 року позивач здійснював оподаткування доходів із застосуванням спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, як платник податку на додану вартість не реєструвався, податкові декларації по податку на додану вартість не подавав.

Зважаючи на наведене, податковим органом правомірно збільшено позивачу податкове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності та податку на додану вартість і застосовано штрафні санкції.

Отже, є вірними висновки суду першої інстанції, що спірні податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам чинного законодавства України, є правомірними і підстави для їх скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року у справі №804/504/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 13.06.2024, повний текст постанови виготовлено 27.06.2024.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак