Справа № 400/2166/23
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 р. № 400/2166/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання протиправними та скасування наказів від 10.09.2022 року № 242, від 22.09.2022 року № 255; поновлення на посаді; стягнення грошого забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.09.2022 року,
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про:

- визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022 року №242 про визнання ОСОБА_1 такою, що самовільно залишила військову частину, тобто дезертувала;

- визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2022 року №255 про визнання ОСОБА_1 такою, що самовільно залишила військову частину, тобто дезертувала;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 ;

- стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.09.2022 року до дати винесення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ОСОБА_1 проходе службу на посаді старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до наказу №242 від 10.09.2022 року, з яким позивача не ознайомлено, сержанта ОСОБА_1 , старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти вважати таким, що 10.09.2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , тобто дезертував. Більш того, відповідно до наказу №255 від 22.09.2022 року, з яким позивача не ознайомлено, сержанта ОСОБА_1 , старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти вважати таким, що 22.09.2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , тобто дезертував. Позивачка вважає, що вони є незаконними та такими, що порушують її права як військовослужбовця, у зв`язку з тим, що на період видання наказів вона знаходилась на лікарняних, при цьому вона повідомляла командування відповідними рапортами, більш того, на неодноразову вимогу позивачки командування військової частини відмовлялось знайомити її з матеріалами службових розслідувань та брати від неї пояснення. Вказала, що оскаржувані накази було видано 10.09.2022, та 22.09.2022, однак її з ними не ознайомлено. Зазначені накази вважає протиправними, що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 13.03.2023 року, судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачці наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Через канцелярію суду від позивачки до суду надійшла заява про поновлення строку для звернення до суду. В обґрунтування заяви позивачка зазначила, що з оскаржуваними наказами її й досі не було ознайомлено.

Ухвалою від 27.03.2023 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі №400/2166/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

Вказаною ухвалою суд клопотання позивачки про поновлення пропущеного строку звернення до суду - задовольнив, визнав причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів від 10.09.2022 року № 242, від 22.09.2022 року № 255; поновлення на посаді; стягнення грошого забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.09.2022 року поважними та поновив строк звернення до адміністративного суду з наведеним позовом.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що твердження позивачки про те, що її не було ознайомлено з матеріалами службових розслідувань, не відповідає дійсності, оскільки про хід службових розслідувань та про їх результати позивачці доводилось наявними засобами зв`язку. Крім того, позивачка не позбавлена права в будь-який час самостійно прийти й встановленим порядком дій ознайомитись з документами, що її стосуються, в стройовій частині штабу військової частини НОМЕР_1 . Свої рапорти з будь-яких питань, а також пояснення позивачка мала змогу надати командуванню військової частини НОМЕР_1 будь-яким зручним для неї способом, в тому числі особисто через стройову частину штабу військової частини НОМЕР_1 або Укрпоштою за адресою військової частини НОМЕР_1 , або електронною поштою з накладенням КЕП (ЕЦП) тощо. Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини. Вказав, що будь-якої вини чи протиправних дій з боку командування військової частини НОМЕР_1 стосовно ОСОБА_1 допущено не було.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходе службу на посаді старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

З 06.09.2022 по 16.09.2022 позивачка перебувала на лікарняному по догляду за хворою дитиною, що підтверджується Довідкою №311 про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною.

У період з 16.09.2022 по 27.09.2022 року позивачка проходила лікування у Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №5". Діагноз: «Захворювання або травма загального характеру», що підтверджується медичними висновками №ЕТ8С-МННЕ-ЗКАЗ-ВВ26 від 16.09.2022, №А6ХМ-66ЗЕ-РРМТ-3266 від 19.09.2022, №876Т-РР9Е-ВТ9Е-ЗЕ9М від 26.09.2022.

У період з 28.09.2022 по 16.10.2022 дитина позивачки перебувала на амбулаторному лікуванні, що підтверджується Довідкою №235.

10.09.2022 року командир батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_2 подав рапорт командуванню військової частини про самовільне залишення місця служби сержантом ОСОБА_1 старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

10.09.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №242, відповідно до якого визнано сержанта ОСОБА_1 , старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 з 10.09.2022 таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , тобто дезертував, призупинено виплату грошового забезпечення та зняти зі всіх видів забезпечення.

21.09.2022 року сержант ОСОБА_1 прибула до території розташування військової частини НОМЕР_1 та приступила до виконання обов`язків, що підтверджується довідкою від 21.09.2022 року №3707.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2022 року №946 наказано провести службове розслідування стосовно самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_1

22.09.2022 позивачка повторно самовільно залишила територію розташування військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 .

22.09.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №255, відповідно до якого визнано сержанта ОСОБА_1 , старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 з 22.09.2022 таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , тобто дезертував, призупинено виплату грошового забезпечення та зняти зі всіх видів забезпечення.

Актом проведення службового розслідування по факту відсутності на військовій службі сержанта ОСОБА_1 запропоновано, за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11-13, 16, 49, 127, 128, 199, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Позивачка вважаючи протиправними накази командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022 року №242 та від 22.09.2022 року №255, звернулася із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом на момент прийняття спірного наказу), військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Частиною 3 статті 24 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається) у разі:

перебування на лікуванні;

захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральну державу;

безвісної відсутності - до визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим;

настання інших випадків, визначених законодавством.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

Згідно п. 144-1 Положення, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

При цьому, пунктом 144-4 Положення визначено, що у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" № 548-XIV від 24.03.1999р., затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Статут) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно зі ст. 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до вимог ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ до загальних обов`язків військовослужбовців відноситься необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно з частиною 1 статті 85 Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу-також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Положеннями статті 85 Статуту врегульовано, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Статтею 86 Статуту визначено, що у разі повної доведеності вини військовослужбовця командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Відповідно до статті 87 Статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи (далі Положення № 402).

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби.

Підпунктом б п. 6 розділу 6 Положення, передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Тобто, для проходження лікування військовослужбовець має отримати відповідне направлення на таке лікування.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачка зверталася до відповідача із рапортом, заявою тощо про направлення на ВЛК.

Судом встановлено, що позивачка з 10.09.2022 не перебувала за місцем проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , що нею не заперечувалося у позові. Доказів того, що позивачка доповідала командиру, відповідно до вимог Статуту про свою хворобу, а також лікування у військовому шпиталі, позивачем не надано.

Надані позивачкою довідки та медичні висновки суд до уваги не приймає, оскільки вони не містить будь-яких відомостей про стан позивачки на момент звернення до установи, виявлені порушення чи захворювання, як і не містить будь-якої інформації про те, що станом на 10.09.2022 р. та 22.09.2022 р. (день самовільного залишення позивачкою служби) вона потребувала негайної медичної допомоги.

Тобто, позивачка на лікування відповідачем не направлялася та у відпустці не перебувала.

Однією з вимог є поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , але як слідує із спірних наказів, позивачка не була звільненена з військової служби, питання про призупинення військової служби позивачки спірними наказами також не вирішувалось - ними лише визнано факт самовільного залишення ВЧ НОМЕР_1 , що не є тотожним звільненню зі служби чи посади.

За результатами службового розслідування позивачка притягнута до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани, що також не тотожно звільненню з військової служби чи її призупиненню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що законодавство, яке регулює проходження військової служби, не містить таких правових категорій, як час вимушеного прогулу чи прогул по відношенню до військовослужбовців.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 7 червня 2018 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за №745/32197.

Відповідно до розділу I п. 15 абз. 9, 10 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України 7 червня 2018 р. № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Розділом XVI п. 5 абз. 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України 7 червня 2018 р. № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 визначено що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до розділу XXXIV п. 14 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України 7 червня 2018 р. № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Зважаючи, що спірними наказами командира ВЧ НОМЕР_1 встановлено факт самовільного залишення позивачкою місця служби, відсутні підстави для нарахування та виплати грошового забезпечення за період самовільного залишення служби.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання протиправними наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022 №242 та від 22.09.2022 №255.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають розподілу між сторонами.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2022 року №242 про визнання ОСОБА_1 такою, що самовільно залишила військову частину, тобто дезертувала; визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2022 року №255 про визнання ОСОБА_1 такою, що самовільно залишила військову частину, тобто дезертувала; поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого бойового медика мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 ; стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.09.2022 року до дати винесення судового рішення - відмовити.

2. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко