Справа № 380/24624/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року м. Львівсправа № 380/24624/23

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмову провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, 11 Регіональної військово-лікарської комісії, Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору на стороні відповідачів, Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Військово-лікарської комісії терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (Відповідач-1), 11 Регіональної військово-лікарської комісії (Відповідач-2), Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (Відповідач-3), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору на стороні відповідачів, Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (Третя особа), в якому із урахуванням заяви від 11 березня 2024 року в порядку статті 47 КАС України просить суд:

- визнати протиправними дії військово-лікарської комісії терапевтичного профілю ВМКЦ ЦР, які полягають у визначенні в свідоцтві про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року причинного зв`язку за результатами проходження військово-лікарської комісії «Захворювання, НІ, пов`язані з проходженням військової служби» щодо ОСОБА_1 та визнати протиправним та скасувати свідоцтво про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, яке постановлене військово-лікарською комісією терапевтичного профілю ВМКЦ ЦР згідно з витягом з наказу начальника ВМКЦ ЦР № 183 від 20 липня 2022 року та затверджена 11 регіональною військово-лікарською комісією;

- зобов`язати військово-лікарську комісію терапевтичного профілю ВМКЦ ЦР, яка створена наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, з урахуванням первинної медичної документації ОСОБА_1 провести повторний медичний огляд ОСОБА_1 із дотриманням вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, що затверджене Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з лютого 2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця. До лав Збройних Сил України був мобілізований у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, розпочатою 24 лютого 2022 року. Зазначає, що відповідно до Свідоцтва про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року під час призову до лав Збройних Сил України медичний огляд не проводився, що є порушенням вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі також Положення № 402). Відсутність такого обстеження та визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби під час мобілізації, на думку позивача, спростовують факт наявності у нього захворювання, зазначеного у Свідоцтві про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року.

Позивач вказує, що під час проходження служби звернувся в ЛСБ м. Бахмут, звідки етапами медичної евакуації скерований до КНП «МКЛ 4 ДМР» м. Дніпро, КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР». 22 червня 2022 року скерований до ВМКЦ ЦР. Під час обстеження у ВМКЦ ЦР виявлено залишкові зміни в легенях у вигляді туберкулом, дрібних кальцинатів, запідозрено туберкульоз шкіри, рекомендовано гістологічне дослідження висипів. Встановлено діагноз: туберкульоз шкіри, гіпертонічну хворобу першої стадії, ішемічну хворобу серця, дифузний кардіосклероз, пролапс мітрального клапана, виразкову хворобу дванадцятипалої кишки, негрубу рубцеву деформацію цибулини дванадцятипалої кишки, гастроезофагальну рефлюксну хворобу діагностовано під час теперішнього обстеження, у зв`язку з чим складено Свідоцтво про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року із висновком: «Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби».

Позивач відзначає, що, як убачається зі Свідоцтва про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, госпітальною ВЛК терапевтичного профілю ВМКЦ ЦР встановлено, що ОСОБА_1 , 1697 року народження, вважає себе хворим на туберкульоз протягом трьох років та зі слів хворого звертався за медичною допомогою та лікувався за місцем проживання. Однак вказані обставини не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 не вважав себе хворим на туберкульоз протягом трьох років, позаяк захворів на нього лише після призову на військову службу та під час проходження служби ніколи не стверджував перед комісією щодо обставин звернення за медичною допомогою та лікування за місцем проживання, адже до 24 лютого 2022 року лікарями за місцем проживання позивача таке захворювання ніколи не діагностувалося, що підтверджується відповідями на адвокатський запит та відповідною медичною документацією. Так, згідно з відповіддю на адвокатський запит № 318 від 20 квітня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель м. Яворова до 24 лютого 2022 року в КНП «Новояворівська лікарня ім. Юрія Липи» НМР захворювання діагноз: туберкульоз у будь-яких формах не діагностувався.

Позивач зазначає, що 27 травня 2023 року звернувся зі скаргою на рішення ВЛК щодо винесення Свідоцтва про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року до ЦВЛК ЗС України, у якій просив переглянути причинний зв`язок захворювання на формулювання «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», однак отримав відповідь від 14 серпня 2023 року про те, що комісія вважає, що початок розвитку захворювання на туберкульоз легень та шкіри за свідоцтвом про хворобу ВЛК терапевтичного профілю ВМКЦ від 21 липня 2022 року № 449 прийнято вірно і підстав для її перегляду немає.

Позивач, покликаючись на норми Положення № 402, зауважує, що встановлення причинного зв`язку захворювання зі слів хворого є неналежним доказом для встановлення діагнозу та формування висновків, викладених у Свідоцтві про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року. Вважає, що існує необхідність дослідити медичну документацію, на основі якої було прийнято загадане свідоцтво, що лягло в основу оскаржуваного рішення ВЛК.

Позивач підсумовує, що враховуючи те, що ЦВЛК ЗС України не взято до уваги скаргу ОСОБА_1 та не враховано первинної облікової медичної документації хворого, неправильно винесено Свідоцтво про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року та встановлено причинний зв`язок захворювання за результатами проходження військово-лікарської комісії «Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби» щодо ОСОБА_1 , позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на вказане просить позов задовольнити повністю.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 вказує, що Військово-лікарська комісія терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону є неналежним відповідачем у цій справі.

Відповідач-1 зазначає, що Свідоцтво про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року видане госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю ВМКЦ ЦР, переглянуто штатною ВЛК ВЛК регіону (11 Регіональною військово-лікарською комісією) та затверджено її постановою від 25 липня 2022 року, що підтверджується відповідним штампом на другій сторінці свідоцтва.

Відповідач-1 відзначає, що до позовної заяви додано запит та відповідь на адвокатський запит не до КНП «Новояворівська лікарня ім. Юрія Липи», а до КНП Яворівської міської ради «Яворівська центральна районна лікарня», яка у відповідь на адвокатський запит зазначила, що ОСОБА_1 в зазначеній лікарні на обліку не перебуває та за медичною допомогою не звертався. Крім того, до матеріалів справи додано результати консультації дерматовенеролога, яка відбулась 29 січня 2022 року, тобто до призову позивача на військову службу за мобілізацією. У висновку консультації зазначено, що у позивача є скарги на висипання на нижніх кінцівках в ділянці гомілкостопу та вище колін. До того ж, це був повторний огляд. У висновку дерматовенеролога також зазначено, що ОСОБА_1 деяких аналізів не здав. Отож, проблеми з висипанням на шкірі ніг у позивача були ще до його призову на військову службу за мобілізацією, із зазначеними проблемами здоров`я позивач звертався до приватних клінік та лікарів, однак з огляду на якісь обставини повне обстеження не здійснював, а тому про діагноз «рецидив туберкульозу шкіри нижніх кінцівок індуративний» дізнався лише під час проходження медичного огляду в ВМКЦ ЦР після повного обстеження та діагностики зазначеного захворювання, тому відповідь КНП Яворівської міської ради «Яворівська центральна районна лікарня» не може слугувати доказом про відсутність у позивача на момент призову на військову службу за мобілізацією вищевказаного захворювання.

Відповідач-1 зауважує, що питання дотримання процедури прийняття військово-лікарською комісією терапевтичного профілю ВМКЦ ЦР Свідоцтва про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року позивач у своєму позові не порушує. Водночас стосовно перегляду рішення вищевказаної ВЛК у частині незгоди з причинним зв`язком захворювання на туберкульоз з проханням переглянути причинний зв`язок зазначеного захворювання на формулювання «Захворювання, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини», позивач звертався до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України та за результатами розгляду його звернення ЦВЛК Збройних Сил України вказала, що початок розвитку захворювання позивача на туберкульоз легень та шкіри за свідоцтвом про хворобу ВЛК терапевтичного профілю ВМКЦ ЦР № 449 від 21 липня 2022 прийнято вірно, підстав для її перегляду немає.

Відпвідач-1 резюмує, що звернення позивача з цим позовом до суду не ґрунтується на вимогах Положення № 402, чинним законодавством не передбачено перегляд позаштатною ВЛК своїх рішень. Натомість Постановою № 402 передбачено перегляд постанови позаштатної військово-лікарської комісії ВЛК регіонів або Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України, а тому, як наслідок, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З огляду на вказане у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Третя особа подала пояснення щодо позову, в яких зазначає, що ВЛК надано виключне право на встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців та вибір формулювань, в яких приймаються постанови ВЛК. Жодний інший орган влади, у тому числі й суд, не може брати на себе відповідні повноваження.

З огляду на вказане у задоволенні позову просить відмовити повністю.

На спростування доводів відповідача-1, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, в якій, окрім аргументів, вже наведених у позовній заяві, вказує, що оскільки позивач є особою, яка проходила військову службу, а Військово-лікарська комісія терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону є іншим суб`єктом владних повноважень, якому делеговано певні повноваження на законодавчому рівні, то така комісія є належним відповідачем у цій справі. Повторює, що встановлення причинного зв`язку захворювання зі слів хворого є неналежним доказом для встановлення діагнозу та формування висновків, викладених у Свідоцтві про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, доказів протилежного ні зі сторони відповідача, ні третьою особою не надано.

Відповідач-1 подав заперечення на відповідь на відзив, в яких, серед іншого, зазначає, що діагноз та причинний зв`язок захворювання встановлювались позивачу на підставі проведених досліджень та обстежень, перелік та результати яких зазначені у Свідоцтві про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, а також копії яких додано до матеріалів справи, що є доказом правомірності прийняття оскаржуваного рішення. Свідоцтво про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року було затверджено штатною ВЛК 11 Регіональною військово-лікарською комісією, тобто, діагноз і постанова госпітальної військово-лікарської комісії терапевтичного ВМКЦ ЦР про причинний зв`язок захворювання, поранення, каліцтва, контузії, викладені у Свідоцтві про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, проведеного медичного огляду позивача з метою визначення ступеню придатності до військової служби, були розглянуті та за результатами розгляду затверджені штатною ВЛК, які комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах), отже, штатною ВЛК 11 Регіональною ВЛК було підтверджено вірно встановлений діагноз та причинний зв`язок захворювання, що не пов`язане з проходженням військової служби, про що свідчить штамп на другій сторінці, який є доказом правомірності прийняття оскаржуваного рішення. Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України після розгляду усієї медичної документації, наданої позивачем, було підтверджено правильність встановленого госпітальною ВЛК терапевтичного профілю ВМКЦ ЦР та 11 Регіональною ВЛК діагнозу позивачу та причинного зв`язку захворювання за Свідоцтвом про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, копія роз`яснення додана позивачем до матеріалів справи, що є доказом правомірності прийняття оскаржуваного рішення. Отже, відповідні твердження позивача не відповідають дійсності.

Відповідачі-2, 3 відзивів на позовну заяву не подали. Частиною шостою статті 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 24 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 07 листопада 2023 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання; залучено Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача; клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково - витребувано у Військово-лікарської комісії терапевтичного профілю медичного клінічного центру Центрального регіону пояснення та докази, які слугували підставою для висновку, викладеному у пункті 12 Свідоцтва про хворобу позивача № 449 від 21 липня 2022 року.

Ухвалою суду від 05 грудня 2023 року заяву представника третьої особи від 01 грудня 2023 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; постановлено підготовче засідання та всі наступні судові засідання у справі проводити в режимі відеоконференції з використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» за участю представника Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року, яка занесена в протокол судового засідання, у задоволенні клопотання представника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону про заміну неналежного відповідача відмовлено.

Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року заяву представника позивача від 05 лютого 2024 року про поновлення строку звернення з позовом до суду задоволено; визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до суду та поновлено його.

Ухвалою суду від 12 березня 2024 року, яка занесена в протокол судового засідання, залучено до участі у справі як відповідачів 11 Регіональну військово-лікарську комісію та Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону.

Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року у задоволенні клопотання представника позивача від 05 лютого 2024 року про призначення судово-медичної експертизи у справі відмовлено.

Ухвалою суду від 23 квітня 2024 року, яка занесена в протокол судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання, призначене на 14 травня 2024 року, учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не прибули.

Представник позивача 14 травня 2024 року подав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Із урахуванням норм частини дев`ятої статті 205 КАС України суд розглядає цю справу у письмовому провадженні.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У період з 28 квітня 2022 року по 19 червня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 дійсно брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 02 вересня 2022 року № 133.

21 липня 2022 року госпітальна військово-лікарська комісія терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону згідно з витягом з наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 20 липня 2022 року № 183 провела медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби солдата ОСОБА_1 та видала Свідоцтво про хворобу № 449.

Відповідно до пункту 12 цього Свідоцтва «Діагноз і постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення, каліцтва, контузії»: Рецидив туберкульозу (18.07.2022) шкіри нижніх кінцівок індуративний. Дестр МБТ М МГ Риф 0. К 0. Резист 0. Гіст + (№ 1351 1358) кат. 2 ког. 3 (2022). Великі залишкові зміни спонтанно вилікуваного туберкульозу у вигляді множинних (дві) туберкулом лівої легені, дрібних кальцинатів, плевродіафрагмальних шварт лівої легені. Гіпертонічна хвороба перша стадія. Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Пролапс мітрального клапана першої стадії без регургітації. СН 0. Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, вперше виявлена, стадія ремісії. Негруба рубцева деформація цибулини дванадцятипалої кишки, без порушення функції. Гастроезофагальна рефлюксна хвороба, стадія нестійкої ремісії.

Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби.

Свідоцтво про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, видане госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, затверджено постановою ВЛК регіону (11 Регіональною військово-лікарською комісією) від 25 липня 2022 року.

Позивач не погодився із наведеним вище висновком ВЛК про причинний зв`язок захворювання з проходженням військової служби, відтак звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про його перегляд.

Листом від 01 липня 2023 року за № 598/6217 Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України з метою вирішення питання щодо перегляду причинного зв`язку захворювання позивача запропонувала йому надіслати на адресу цієї комісії засвідчені належним чином копії відповідних документів, зокрема: усіх виписаних епікризів закладів охорони здоров`я за результатами лікування до лютого 2022 року; медичної карти амбулаторного хворого, результатів рентгенологічних досліджень легень до лютого 2022 року.

Надалі Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України надала позивачу роз`яснення, оформлене листом від 14 серпня 2023 року за № 598/8333, в якому, серед іншого, зазначено таке: «Згідно наданим медичним документам, до призову на військову службу за мобілізацією, у жовтні 2021 року, з приводу висипань на нижніх кінцівках Ви консультовані дерматовенерологом, призначено лікування та обстеження. У грудні 2021 року лікувалися у Яворівській центральній районній лікарні з приводу дисциркуляторної енцефалопатії, гіпертонічної хвороби ІІ стадії.

Під час проходження військової служби у червні 2022 року з приводу вузлових висипань на шкірі обох нижніх кінцівок Ви обстежувались у КНП «Міська клінічна лікарня № 4» м. Дніпро, КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова ВОР», Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, де на підставі патологогістологічного дослідження шкіри діагностовано туберкульоз шкіри нижніх кінцівок, індуративний. Крім того, в легенях виявлені великі залишкові зміни спонтанно вилікуваного туберкульозу у вигляді множинних (дві) туберкулом лівої легені, дрібних кальцинатів, плевродиафрагмальних шварт лівої легені, для формування яких потрібен тривалий час.

Враховуючи зазначене, комісія вважає, що початок розвитку Вашого захворювання на туберкульоз легень та шкіри за свідоцтвом про хворобу ВЛК терапевтичного профілю ВМКЦ ЦР від 21.07.2022 № 449 прийнято вірно, підстав для її перегляду немає».

Позивач, уважаючи протиправними дії відповідача-1, які полягають у визначенні в Свідоцтві про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року причинного зв`язку за результатами проходження військово-лікарської комісії «Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби», а також Свідоцтво про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, видане госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону та затверджене 11 Регіональною військово-лікарською комісією, звернувся з цим позовом до суду.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно із частиною другою цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232).

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону № 2232 виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, військова служба передбачає професійну діяльність саме придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону № 2232 та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пунктами 1.1, 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це:

медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);

визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;

установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Основними завданнями військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть (абзаци перший, сьомий пункту 1.3 глави 1 розділу І Положення № 402).

Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 2.2 глави 2 розділу І Положення № 402 визначено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.

ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (підпункт 2.3.1 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402).

Відповідно до підпункту 2.3.3 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402 на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також, зокрема: контроль за лікувально-оздоровчою роботою серед допризовників, організація медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних та резервістів (кандидатів у резервісти); розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.

ЦВЛК має право, серед іншого, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК) Збройних Сил України (абзац 15 підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення № 402).

Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку (підпункт 2.3.5 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402).

За змістом підпункту 2.4.4 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення № 402 на ВЛК регіону покладається організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності.

Згідно з підпунктом 2.4.5 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення № 402 ВЛК регіону має право, зокрема: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК; приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).

Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку (підпункт 2.4.10 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення № 402).

Відповідно до підпункту 2.6.1 пункту 2.6 глави 2 розділу І Положення № 402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать, зокрема госпітальні ВЛК.

За змістом підпункту 2.7.1 пункту 2.7 глави 2 розділу І Положення № 402 госпітальна ВЛК створюється у військовому госпіталі, на госпітальному судні, у цивільному лікувально-профілактичному закладі, де обстежуються і лікуються військовослужбовці. На особливий період госпітальна ВЛК створюється в усіх військових санаторіях. У разі потреби у військових лікувальних закладах може бути створено декілька госпітальних ВЛК за клінічними профілями.

Згідно з підпунктом 2.7.3 пункту 2.7 глави 2 розділу І Положення № 402 на госпітальну (гарнізонну) ВЛК покладається, зокрема проведення медичного огляду осіб, указаних у пункті 1.2 розділу I Положення (крім допризовників), з метою визначення ступеня придатності до військової служби та в інших випадках, указаних у пункті 1.4 розділу II Положення; проведення контролю за повнотою та якістю обстеження під час проведення медичного огляду, терміном проведення обстеження.

Рекомендації штатних ВЛК щодо організації лікувально-діагностичної роботи в цілях військово-лікарської експертизи є обов`язковими для виконання.

Відповідно до підпункту 2.7.4 пункту 2.7 глави 2 розділу І Положення № 402 госпітальна (гарнізонна) ВЛК має право, зокрема приймати постанови відповідно до цього Положення.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.2 глави 1 розділу II Положення № 402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Згідно з абзацом першим пункту 20.1 глави 20 розділу II Положення № 402 постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення.

Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України визначений главою 21 розділу ІІ Положення № 402.

Відповідно до пунктів 21.1, 21.2 глави 21 розділу II Положення № 402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.

Згідно з вимогами підпункту «ґ» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402 постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймається у формулюванні: «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо захворювання виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.

Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті «а» цього пункту.

Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період перебування в діючій армії.

Водночас підпунктом «е» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402 передбачено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у формулюванні «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби» приймається, якщо захворювання виникло в того, хто пройшов медичний огляд, до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом (у тому числі і захворювання, не діагностовані при призові (під час прийому на військову службу), але патогенетично їх розвиток почався до призову (до прийому) на військову службу), і військова служба не вплинула на вже наявне захворювання і придатність до військової служби.

Постанова в такому формулюванні приймається також за наслідками поранень (травм, контузій, каліцтв), якщо вони одержані до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом і військова служба не вплинула на вже наявні наслідки поранення (травми, контузії, каліцтва) і придатність до військової служби.

Отже, у разі коли під час медичного огляду військовослужбовця встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, про що приймає постанову у формулюванні залежно від періоду виникнення та обставин розвитку і наслідків захворювання. Така постанова оформлюється, зокрема, свідоцтвом про хворобу та є обов`язковою до виконання.

Суд встановив, що 21 липня 2022 року госпітальна військово-лікарська комісія терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону провела медичний огляд позивача з метою визначення його придатності до військової служби.

Під час медичного огляду позивача йому встановлено діагноз: «Рецидив туберкульозу (18.07.2022) шкіри нижніх кінцівок індуративний. Дестр МБТ М МГ Риф 0. К 0. Резист 0. Гіст + (№ 1351 1358) кат. 2 ког. 3 (2022). Великі залишкові зміни спонтанно вилікуваного туберкульозу у вигляді множинних (дві) туберкулом лівої легені, дрібних кальцинатів, плевродіафрагмальних шварт лівої легені. Гіпертонічна хвороба перша стадія. Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Пролапс мітрального клапана першої стадії без регургітації. СН 0. Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, вперше виявлена, стадія ремісії. Негруба рубцева деформація цибулини дванадцятипалої кишки, без порушення функції. Гастроезофагальна рефлюксна хвороба, стадія нестійкої ремісії».

Відтак госпітальна ВЛК прийняла постанову про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва, оформлену Свідоцтвом про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, у такому формулюванні: «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби», яку надалі затвердила своєю постановою від 25 липня 2022 року 11 Регіональна військово-лікарська комісія.

Суд відзначає, що Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 806/526/16 зазначив про те, що у межах адміністративного процесу суд не вправі оцінювати професійні дії конкретних лікарів-членів ВЛК під час застосування ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначення діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Отже, під час розгляду по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення ВЛК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності їх прийняття, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності постанови ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність постанови ВЛК лише з точки зору дотримання процедури її прийняття.

Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган під час прийняття рішення може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за цих обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, у спірній ситуації суд не може надавати оцінку постанові ВЛК щодо формулювання причинного зв`язку захворювання позивача, оскільки вирішення такого питання імперативно віднесено Положенням № 402 до компетенції позаштатних постійно діючих госпітальних, гарнізонних ВЛК і ЛЛК, штатних ВЛК під проведення медичного огляду військовослужбовця.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до Свідоцтва про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року під час його призову до лав Збройних Сил України медичний огляд не проводився, що є порушенням вимог Положення № 402. Відсутність такого обстеження та визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби під час мобілізації, на думку позивача, спростовують факт наявності у нього захворювання, зазначеного у Свідоцтві про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року.

Суд критично оцінює такий довід позивача, позаяк дії ВЛК, вчинені під час медичного огляду позивача на момент його призову на військову службу за мобілізацією, не є предметом оскарження у цій справі.

Водночас у позовній заяві позивач ніяк не пояснює те, як саме факт непроведення медичного огляду під час призову на військову службу за мобілізацією, спростовує факт наявності у нього захворювання, зазначеного у Свідоцтві про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, притім, що позивач фактично не погоджується саме з моментом початку розвитку захворювання, визначеного у спірному свідоцтві, а не з діагностованим у нього захворюванням.

До цього ж, варто також відзначити, що не завжди захворювання може бути діагностоване у особи під час її призову на військову службу, на що безпосередньо вказує підпункт «е» пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402.

Також у позовній заяві позивач покликається на те, що, як убачається зі Свідоцтва про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, госпітальною ВЛК встановлено, що ОСОБА_1 , 1697 року народження, вважає себе хворим на туберкульоз протягом трьох років та зі слів хворого звертався за медичною допомогою та лікувався за місцем проживання. Однак, на переконання позивача, вказані обставини не заслуговують на увагу, оскільки він не вважав себе хворим на туберкульоз протягом трьох років, позаяк захворів на нього лише після призову на військову службу та під час проходження служби ніколи не стверджував перед комісією щодо обставин звернення за медичною допомогою та лікування за місцем проживання, адже до 24 лютого 2022 року лікарями за місцем проживання позивача таке захворювання ніколи не діагностувалося, що підтверджується відповідями на адвокатський запит та відповідною медичною документацією.

Суд відхиляє такі аргументи позивача, позаяк очевидним є те, що під час проведення медичного огляду ВЛК проводить бесіди з хворими. Під час такої бесіди позивач і надав представникам відповідної комісії інформацію, яка викладена у пунктах 7 «Скарги» та 8 «Короткий анамнез» Свідоцтва про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року. Тобто, інформація до пунктів 7, 8 свідоцтва про хворобу вноситься саме зі слів хворого, який проходить медичний огляд.

Щодо посилань позивача на те, що згідно з відповіддю на адвокатський запит № 318 від 20 квітня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель м. Яворова до 24 лютого 2022 року в КНП «Новояворівська лікарня ім. Юрія Липи» НМР захворювання діагноз: туберкульоз у будь-яких формах не діагностувався, суд зазначає, що вказана відповідь не спростовує фактів можливого звернення позивача до 24 лютого 2022 року до приватних закладів охорони здоров`я та перебування там на лікуванні. Так, зокрема до позовної заяви додано результати консультації пацієнта ОСОБА_1 лікарем-дерматовенерологом Клініки родинного здоров`я та краси від 25 жовтня 2021 року та від 29 січня 2022 року. Тому посилання позивача на згадану вище відповідь на адвокатський запит суд у контексті спірних правовідносин оцінює критично.

Стосовно тверджень позивача про те, що встановлення причинного зв`язку захворювання зі слів хворого є неналежним доказом для встановлення діагнозу та формування висновків, викладених у Свідоцтві про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, суд зазначає, що такі твердження (встановлення ВЛК причинного зв`язку захворювання зі слів хворого) не доведені жодними належними та допустимими доказами та спростовуються змістом самого Свідоцтва про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, згідно із яким діагноз та причинний зв`язок захворювання встановлювались позивачу на підставі проведених досліджень та обстежень, перелік та результати яких зазначені у цьому свідоцтві.

Стосовно доводів позивача про те, що існує необхідність дослідити медичну документацію, на основі якої було прийнято загадане свідоцтво, що лягло в основу оскаржуваного рішення ВЛК, суд повторює, що не вправі оцінювати професійні дії конкретних лікарів-членів ВЛК під час застосування ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначення діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Аргументи позивача про те, що Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України не врахувала первинної облікової медичної документації хворого, суд відхиляє, зважаючи на таке.

Листом від 01 липня 2023 року за № 598/6217 Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України з метою вирішення питання щодо перегляду причинного зв`язку захворювання позивача запропонувала йому надіслати на адресу цієї комісії засвідчені належним чином копії відповідних документів, зокрема: усіх виписаних епікризів закладів охорони здоров`я за результатами лікування до лютого 2022 року; медичної карти амбулаторного хворого, результатів рентгенологічних досліджень легень до лютого 2022 року.

Надалі Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України надала позивачу роз`яснення, оформлене листом від 14 серпня 2023 року за № 598/8333, в якому, серед іншого, зазначила про те, що: «Згідно наданим медичним документам, до призову на військову службу за мобілізацією, у жовтні 2021 року, з приводу висипань на нижніх кінцівках Ви консультовані дерматовенерологом, призначено лікування та обстеження. У грудні 2021 року лікувалися у Яворівській центральній районній лікарні з приводу дисциркуляторної енцефалопатії, гіпертонічної хвороби ІІ стадії. Під час проходження військової служби у червні 2022 року з приводу вузлових висипань на шкірі обох нижніх кінцівок Ви обстежувались у КНП «Міська клінічна лікарня № 4» м. Дніпро, КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова ВОР», Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, де на підставі патологогістологічного дослідження шкіри діагностовано туберкульоз шкіри нижніх кінцівок, індуративний. Крім того, в легенях виявлені великі залишкові зміни спонтанно вилікуваного туберкульозу у вигляді множинних (дві) туберкулом лівої легені, дрібних кальцинатів, плевродиафрагмальних шварт лівої легені, для формування яких потрібен тривалий час».

Отже, з наведеного чітко вбачається, що Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України надала позивачу можливість подати усю наявну в нього медичну документацію та вже з урахуванням поданої позивачем медичної документації дійшла висновку про те, що «початок розвитку (…) захворювання на туберкульоз легень та шкіри за свідоцтвом про хворобу ВЛК терапевтичного профілю ВМКЦ ЦР від 21.07.2022 № 449 прийнято вірно, підстав для її перегляду немає».

Отож, в рамках розгляду цієї справи суд не встановив допущених з боку відповідачів порушень вимог чинного законодавства, які б стосувались саме процедури проведення медичного огляду позивача та оформлення його результатів.

Тож з урахуванням встановлених у цій справі обставин та норм права, яким спірні правовідносини урегульовані, суд уважає, що в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій військово-лікарської комісії терапевтичного профілю ВМКЦ ЦР, які полягають у визначенні в свідоцтві про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року причинного зв`язку за результатами проходження військово-лікарської комісії «Захворювання, НІ, пов`язані з проходженням військової служби» щодо ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування свідоцтва про хворобу № 449 від 21 липня 2022 року, яке постановлене військово-лікарською комісією терапевтичного профілю ВМКЦ ЦР згідно з витягом з наказу начальника ВМКЦ ЦР № 183 від 20 липня 2022 року та затверджена 11 регіональною військово-лікарською комісією та зобов`язання військово-лікарської комісії терапевтичного профілю ВМКЦ ЦР, яка створена наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, з урахуванням первинної медичної документації ОСОБА_1 провести повторний медичний огляд ОСОБА_1 із дотриманням вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, що затверджене Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, належить відмовити.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Відповідно до правил статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військово-лікарської комісії терапевтичного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (вул. Князів Коріатовичів, 185, м. Вінниця, 21018), 11 Регіональної військово-лікарської комісії (вул. Князів Коріатовичів, 185, м. Вінниця, 21018), Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (вул. Князів Коріатовичів, 185, м. Вінниця, 21018), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору на стороні відповідачів, Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (вул. Госпітальна, 16, м. Київ, 01133) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 25 червня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна