Справа № 215/2351/24
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 червня 2024 року Справа №215/2351/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є. розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ількова В.В. у справі № 215/2351/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради про встановлення наявності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, у якому просить суд:

встановлення наявності компетенції (повноважень) Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради при отриманні заяви від 05.03.24р вх. 78 зазначити в ненормативному правовому акті, що я маю права на соціальні послуги з догляду на професійній основі і призначення дати, часу підписання типового договору за формами, затвердженими Мінсоцполітики та визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю і зобов`язати прийнята такий акт чи протилежний та не створювати штучні перешкоди для надання сину направлення для перепідготовки з основ догляду на професійній основі для моїх потреб.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 10.04.2024 справа №215/2351/24 передана за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 задоволено заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у справі №215/2351/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради про встановлення наявності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради про встановлення наявності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії, залишено без руху.

Зазначено про те, що усунути недоліки, встановлені в ухвалі суду позивач має право шляхом подання:

- позовної заяви, оформленої у відповідності до вимог ст.ст. 160, 161 КАС України, а саме, виклавши зміст позовних вимог і виклад обставин, якими обґрунтовує свої вимоги, зазначивши докази, що підтверджують вказані обставини.

- додатків доданих до позовної заяви для відповідача, засвідчених належним чином;

- доказів на підтвердження об`єктивних причин неможливості подання доказів в обґрунтування позовних вимог самостійно (документів в підтвердження самостійного звернення до відповідача із заявою надати такі докази, тощо).

Ухвалою суду від 27.05.2024 визнано заяву ОСОБА_1 - необґрунтованою. Передано матеріали адміністративної справи №215/2351/24 для визначення складу суду для вирішення питання про відвід судді.

Ухвалою суду від 27.05.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Ількова В.В у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради про встановлення наявності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено. Адміністративну справу передано для продовження розгляду.

Так, 28.05.2024 справу передано судді Ількову В.В. для подальшого її розгляду.

Разом з тим, 23.05.2024 від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про відкриття провадження після усунення недоліків.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про продовження строку для усунення недоліків позову.

Так, 25.06.2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про відвід судді Ількова В.В.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що у судді завжди не гаразд з доброзичливістю, увагою для встановлення наявності компетенції, штучно створює перешкоди для захисту гарантій ст.46 Конституції України, які ганебно не вважає соціальними, тому відмовляється витребувати по своїй ініціативі необхідні докази для повного, всебічного розгляду справи для того щоб відмовитись навести лад у судовій системі для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики та саме це доводе про його зацікавленість у кінцевому результаті. Таке свавілля судді при захисті соціальних прав в соціальній державні не припустимо, як і вимога надати не зрозумілі докази для встановлення наявності компетенції і уточнити такі вимоги. Суддя використовує хибні мотиви залишення позову без руху, порушуючи вимоги ст.248 КАС України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 визнано заяву про відвід судді Ількова В.В. в адміністративній справі № 215/2351/24 - необґрунтованою.

Постановлено передати матеріали адміністративної справи № 215/2351/24 для визначення складу суду для вирішення питання про відвід судді Ількова В.В., відповідно до ст.31 КАС України.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2024 для розгляду заяви про відвід судді призначено суддю Дніпропетровського окружного адміністративного суду Калугіну Н.Є.

Дослідивши підстави для відводу, викладені в заяві про відвід судді, суд зазначає наступне.

Приписами частини 8 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Згідно з частиною 11 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (частина третя статті 36 КАС України).

Згідно із частинами першою, другою статті 39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу (частина третя статті 39 КАС України).

Разом з цим, суд зауважує, що відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" (безсторонність) судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (Рішення ЄСПЛ у справі "Мироненко і Мартенко проти України", "Олександр Волков проти України").

У висновку №3 (2002) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи підкреслюється, що мета, для досягнення якої повноваження надані суддям, - дати їм можливість здійснювати правосуддя шляхом застосування закону, забезпечуючи право кожної людини реалізовувати належні йому права та/або законні інтереси, яких вона була або може бути несправедливо позбавлена.

Отже, прийняття процесуальних актів, а також дії суду під час розгляду справи належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження дій чи актів, що стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Правову оцінку дій суду під час розгляду справи, перевірку законності та обґрунтованості прийнятих судових рішень має виключно відповідний суд згідно процесуальним законодавством в межах провадження відповідної справи.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Разом з тим, необхідно зауважити, що для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Враховуючи викладене, заявлений відвід має бути вмотивований, тобто містити відповідні аргументи та докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Однак, подана позивачем заява про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ількова В.В. таких аргументів та доказів не містить.

При цьому, не можуть бути підставами для відводу судді дії та рішення суду під час розгляду справи, заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами чи процесуальні рішення судді під час здійснення правосуддя.

Подання заяви про відвід судді, яка містить лише припущення, свідчить про неповагу до суду.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в ухвалі від 17.07.2020 у справі №826/11409/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подана позивачем заява про відвід судді містить незгоду із процесуальним рішенням судді, а саме залишенням позовної заяви без руху.

Вказані дії судді позивач вважає такими, що вчинені суддею з перевищенням влади та затягненням строку розгляду справи, а також створює штучні перешкоди для виконання його обов`язків.

Проте, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС України).

Інших доводів щодо упередженості та необ`єктивності судді Ількова В.В., крім тих які зводяться до непогодження із процесуальним рішенням, в заяві позивачем не наведено.

Наведене вище свідчить про необґрунтованість підстав для відводу судді Ількова В.В., що викладені в заяві позивача, у зв`язку з чим судом не встановлено обставин які б підтверджували, що заявлений спір буде розглянуто упереджено або необ`єктивно.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених підстав для відводу судді, а тому у задоволенні заяви позивача про відвід судді Ількова В.В. слід відмовити.

Відповідно до частини 12 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала про відмову у задоволенні заяви про відвід окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 36 - 37, ст. 39-41, ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ількова В.В. у справі № 215/2351/24 - відмовити.

Адміністративну справу № 215/2351/24 передати для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та окремо не оскаржується.

Суддя Н.Є. Калугіна