Справа № 280/3666/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року Справа № 280/3666/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83а; )

про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач, Управління), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 85 від 22.02.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивачу;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 12.02.1990 по 20.11.1990, з 30.11.1990 по 21.11.1992, з 22.06.1985 по 27.01.1990, з 21.10.1993 по 17.04.1995, з 29.08.1997 по 07.02.2000, період навчання з 14.10.1998 по 15.02.1999 року;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що в лютому 2024 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №2, однак рішенням Управління № 85 від 22.02.20224 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах було відмовлено через відсутність необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою з 12.02.1990 по 20.11.1990 оскільки в записі про звільнення відсутні посада та підпис відповідальної особи, з 30.11.1990 по 21.11.1992 оскільки в записі про прийняття дописана дата наказу, період навчання з 14.10.1998 по 15.02.1999 року оскільки відсутні відомості про присвоєння кваліфікації, період роботи в колгоспі з 22.06.1985 по 27.01.1990, з 21.10.1993 по 17.04.1995, з 29.08.1997 по 07.02.2000 оскільки відсутні відомості про кількість відпрацьованих вихододнів та встановлений мінімум трудової участі. Позивач не погоджується з такою відмовою, оскільки вважає, що стаж його роботи на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах є достатнім, відсутні докази того, що записи в трудовій книжці позивача містять неправдиві або недостовірні відомості. Звертає увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначення пенсії. Вказує, що отримана за наслідками навчання кваліфікація підтверджується відповідним посвідченням. Також зазначає, що інформація про кількість відпрацьованих вихододнів та встановлений мінімум трудової участі міститься в трудовій книжці колгоспника позивача, у зв`язку з чим вказаний період незарахований до страхового стажу безпідставно. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 29.04.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано від відповідача докази по справі.

20.05.2024 Управління подало витребувані судом докази на виконання ухвали суду від 29.04.2024.

23.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 14.03.2024 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV). За принципом екстериторіальності Управлінням розглянуто заяву позивача та відмовлено в призначенні пенсії за віком за Списком №2, у зв`язку відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи згідно записів трудової книжки з 12.02.1990 по 20.11.1990, оскільки в запису про звільнення відсутні посада та підпис відповідальної особи, з 30.11.1990 по 21.11.1992, оскільки в запису про прийняття дописана дата наказу, період навчання на курсах з 14.10.1998 по 15.02.1999, оскільки відсутні відомості про присвоєння кваліфікації, період роботи в колгоспі з 22.06.1985 по 27.01.1990, з 21.10.1993 по 17.04.1995 та з 29.08.1997 по 07.02.2000, оскільки відсутні відомості про кількість відпрацьованих вихододнів та встановлений мінімум трудової участі. Отже, відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей пільговий стаж позивача за Списком №2 складав 16 років 1 місяць 1 день, страховий стаж 21 рік 6 місяців 7 днів, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону №1058-IV. Відповідач також, звертає увагу суду, що будь-яких уточнюючих довідок про спірні періоди роботи позивачем надано не було. Таким чином, з наведених норм законодавства та досліджених обставин справи, дії відповідача є правомірними, а позовні вимоги необґрунтованими та не підтверджені будь-якими доказами. Просить відмовити у задоволенні позову.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.03.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі-Порядок 22-1) передбачено, що з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Враховуючи наведене, заява позивача від 14.03.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 в порядку екстериторіальності розглянута відповідачем.

За результатами розгляду заяви позивача від 14.03.2024 Управлінням прийнято рішення № 85 від 22.02.2024 про відмову в призначенні пенсії.

За змістом вказаного рішення зазначено, що вік заявника 55 років 0 міс. 1 день, страховий стаж особи становить 21 рік 6 місяців 7 днів, пільговий стаж за Списком №2 становить 16 років 1 місяць 1 день. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою: з 12.02.1990 по 20.11.1990, оскільки в запису про звільнення відсутні посада та підпис відповідальної особи, з 30.11.1990 по 21.11.1992, оскільки в запису про прийняття дописана дата наказу, період навчання на курсах з 14.10.1998 по 15.02.1999, оскільки відсутні відомості про присвоєння кваліфікації, період роботи в колгоспі з 22.06.1985 по 27.01.1990, з 21.10.1993 по 17.04.1995 та з 29.08.1997 по 07.02.2000, оскільки відсутні відомості про кількість відпрацьованих вихододнів та встановлений мінімум трудової участі. Для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 12.02.1990 по 20.11.1990 та з 30.11.1990 по 21.11.1992 необхідно надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію; періодів роботи в колгоспі необхідно надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи з відомостями про кількість відпрацьованих вихододнів та встановлений мінімум трудової участі та довідки про реорганізацію. В призначенні пільгової пенсії за віком по Списку №2 відмовлено через відсутність необхідного страхового стажу.

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Підпунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) №137-V 14 вересня 2006 року, визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон №1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-ІV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За змістом частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Згідно з частиною 1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок (абзац 3 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV).

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи (абзац 4 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок №637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У даній справі спірним є питання щодо наявності у позивача страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV. При цьому, достатність у позивача пільгового стажу відповідачем визнається. Спірним є питання достатності у позивача страхового стажу, для призначення такого виду пенсії.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 12.02.1990 по 20.11.1990, з 30.11.1990 по 21.11.1992 суд зазначає таке.

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

У спірний період роботи позивача порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162), положення якої діяли до 29.07.1993.

За приписами п. 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Трудові книжки ведуться на студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем „кваліфікований робітник, „молодший спеціаліст, „бакалавр, „спеціаліст та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами п.2.8 Інструкції № 58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 2.11 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції № 58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1 Інструкції № 162).

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція № 162.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

До матеріалів справи надано копію трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 12.02.1990, відповідно до якої позивач у період з 12.02.1990 по 20.11.1990 працював електромонтером по експлуатації розподільчих мереж Василівського РЕС (запис №1-2) та у період з 30.11.1990 по 21.11.1992 працював поверхневим електрослюсарем 2 розряду на механо -монтажній ділянці на шахті ОКСА (запис №3-5).

Так, за змістом оскаржуваного рішення, вказані періоди роботи позивача відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 12.02.1990, не враховано до страхового стажу позивача через відсутність в записі про звільнення посади та підпису відповідальної особи та допису в записі про прийняття дати наказу.

Втім, суд зауважує, що Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд в постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу. Зазначене дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд зазначає, що доводи відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 12.02.1990 по 20.11.1990, з 30.11.1990 по 21.11.1992 відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 12.02.1990 є необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними та дослідженими у справі доказами, адже підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того, зміст трудової книжки НОМЕР_2 від 12.02.1990 спростовує твердження відповідача щодо періоду роботи з 30.11.1990 по 21.11.1992 про те, що в записі про прийняття дописана дата наказу, адже такий запис візуально відповідає запису в графі «Відомості про прийняття на роботу, про переведення на іншу роботу та про звільнення (із зазначенням причин та з посиланням на статтю, пункт закону)» про прийняття роботу та про посаду. Будь-яких доказів того, що запис про дату наказу про звільнення здійснений шляхом його допису, відповідач до суду не надав, отже таке його твердження ґрунтується виключно припущенні.

Наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 12.02.1990 по 20.11.1990, з 30.11.1990 по 21.11.1992 відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 12.02.1990.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання на курсах з 14.10.1998 по 15.02.1999 суд зазначає таке.

Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), встановлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 12.02.1990, зроблено запис про те, що у період з 14.10.1998 по15.02.1999 позивач навчався на курсах мулярів в Запорізькому обласному учбово-курсовому комбінаті сільського господарства м.Запоріжжя, 15.02.1999 закінчив курси та отримав спеціальність муляра другого розряду (запис №11-12).

Крім того, зазначене також підтверджується посвідченням №08, яке містить інформацію про отримання позивачем кваліфікації муляра другого розряду.

Трудова книжка позивача містить інформацію про його трудовий стаж з відповідними записами про навчання, посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на навчання та його закінчення; записи скріплені підписом та печаткою підприємства, а відомості трудової книжки також підтверджуються посвідченням, виданим навчальним закладом, у зв`язку з чим безпідставними є посилання відповідача на відсутність інформації про присвоєння позивачу кваліфікації.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що період навчання позивача з 14.10.1998 по 15.02.1999 безпідставно не зарахований відповідачем до страхового стажу позивача.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 22.06.1985 по 27.01.1990, з 21.10.1993 по 17.04.1995 та з 29.08.1997 по 07.02.2000 суд зазначає таке.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників визначався постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - Постанова № 310).

Згідно п.п. 1, 2 Постанова № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до п.п. 5, 6 Постанови № 310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві; на підставі чого внесено запис (дата і номер), відомості про нагородження та заохочення.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Постанови № 310).

Згідно з пунктом 14 Постанови правління колгоспів вживають заходи щодо строгого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, забезпечення кадрів працівників, які ведуть трудові книжки, підготовленими до такої роботи особами, забезпечують належне зберігання архівних документів, які стосуються трудової діяльності колгоспників.

Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).

Згідно із записами №1-8 трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 від 30.01.1990 вбачається:

- позивач 22.06.1985 прийнятий до членів колгоспу «Заповіт Леніна» Василівського району Запорізької області, призначений на роботу слюсарем (протокол №1 від 21.06.85); 27.01.1990 звільнений за власним бажанням (протокол №1 від 26.01.1990);

- позивач 21.10.1993 прийнятий до членів колгоспу «Заповіт Леніна» Василівського району Запорізької області, призначений на роботу різноробочим (протокол №14 від 20.10.1993); 17.04.1995 звільнений як самовільно залишивший виробництво (протокол №5 від 17.04.1995);

- позивач 29.08.1997 прийнятий до членів колгоспу на роботу холодильщиком МТК (протокол №8 від 29.08.97); 07.02.2000 звільнений згідно поданої заяви (протокол №3 від 07.03.2000).

Отже, за даними трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 від 30.01.1990 позивач працював у колгоспі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в період з 22.06.1985 по 27.01.1990, з 21.10.1993 по 17.04.1995 та з 29.08.1997 по 07.02.2000.

Період роботи у «Заповіт Леніна» не зараховано до страхового стажу позивача з підстав відсутності відомостей про кількість відпрацьованих вихододнів та встановлений мінімум трудової участі.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно із записами, внесеними до трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 від 30.01.1990 (аркуші 18,19), наявна інформація про трудову участь позивача у громадському господарстві, зокрема:

- за 1985 рік: 113 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 110;

- за 1986 рік: 289 відроблених трудодні при встановленому мінімумі трудоднів 289;

- за 1987 рік: 132 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 290 (причина невиконання - не повний рік)

- за 1988 рік - 1989 служба в Радянській Армії;

- за 1993 рік: 229 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 220;

- за 1994 рік: 41 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

- за 1997 рік: 122 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

- за 1998 рік: відпустка по догляду за дитиною до 3-х років ;

- за 1999 рік: відпустка по догляду за дитиною відповідно довідки ВКК.

Отже, позивачем надано трудову книжку колгоспника, в якій містяться відомості про трудову участь в громадському господарстві, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання.

Суд звертає увагу на те, що вказані записи в трудовій книжці зроблено у хронологічній послідовності, відсутні ознаки підчисток та підробок, у відповідній графі наведені підставу для внесення відповідних записів.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині означених спірних періодів) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому посилання відповідача на відсутність інформації про встановлений мінімум трудової участі позивача у громадському господарстві та фактично відпрацьовані вихододні не відповідає фактичним обставинам справи.

Слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону України №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статті 101 Закону України № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, Управління таким правом не скористалося.

Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи в зарахуванні до страхового стажу позивача часу роботи позивача у період з 22.06.1985 по 27.01.1990, з 21.10.1993 по 17.04.1995 та з 29.08.1997 по 07.02.2000 у колгоспі «Заповіт Леніна» за фактичною тривалістю, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд дійшов висновку, що рішення №85 від 22.02.2024 прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), наведені у такому рішенні підстави не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи є необґрунтованими, що в свою чергу свідчить про його невідповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вказує на його протиправність та є підставою для скасування спірного рішення.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, суд враховує таке.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд надає оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, виключно з огляду на зміст такого рішення.

На підставі матеріалів справи судом встановлено, що відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу позивача період роботи з 12.02.1990 по 20.11.1990, з 30.11.1990 по 21.11.1992, а також період навчання з 14.10.1998 по 15.02.1999, отже, наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до страхового стажу позивача.

Крім того, час роботи позивача за фактичною тривалістю згідно відомостей про трудову участь позивача у громадському господарстві, які містяться в трудовій книжці колгоспника позивача, у період з 22.06.1985 по 27.01.1990, з 21.10.1993 по 17.04.1995, з 29.08.1997 по 07.02.2000 у колгоспі «Заповіт Леніна», безпідставно не зарахований відповідачем до страхового стажу позивача, а тому такий час роботи за фактичною тривалістю підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

При цьому, відсутні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 22.06.1985 по 27.01.1990, з 21.10.1993 по 17.04.1995, з 29.08.1997 по 07.02.2000 у колгоспі «Заповіт Леніна» у повному обсязі, оскільки наданими до матеріалів справи письмовими доказами не доведено факт виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві в повному обсязі.

Зокрема, трудова книжка колгоспника позивача не містить інформації про трудову участь позивача у громадському господарстві за 1990, 1995, 2000 роки, за 1994 рік відроблено 41 трудоднів при встановленому мінімумі 270, а підставою звільнення з колгоспу 17.04.1995 вказано самовільне залишення виробництва, що свідчить про невиконання встановленого мінімуму трудової участі з неповажних причин.

Враховуючи наведене, час роботи позивача у колгоспі може бути зарахований до його страхового стажу лише за фактичною тривалістю, а тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Суд враховує, що обчислення стажу відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, суд не може перебирати на себе таку функцію та здійснювати розрахунок стажу роботи та встановлювати його достатності для призначення пенсії.

Отже з метою відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах наявні підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 14.03.2024 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі №514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що «..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах».

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем обґрунтовані судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління.

Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 22 лютого 2024 року № 85 про відмову в призначенні пенсії, прийняте за результатами розгляду зави ОСОБА_1 від 14 березня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 12.02.1990 по 20.11.1990, з 30.11.1990 по 21.11.1992, та період навчання з 14.10.1998 по 15.02.1999.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 час роботи за фактичною тривалістю у період з 22.06.1985 по 27.01.1990, з 21.10.1993 по 17.04.1995, з 29.08.1997 по 07.02.2000 у колгоспі «Заповіт Леніна», згідно відомостей про трудову участь ОСОБА_1 у громадському господарстві, які містяться в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_3 від 30.01.1990.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, подану ОСОБА_1 14 березня 2024 року, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83а; .

Повне судове рішення складено 27.06.2024.

Суддя М.О. Семененко