Справа № 260/3907/24
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 рокум. Ужгород№ 260/3907/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Рейті С.І., вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Мандрик Владислава Володимировича, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_2 прикордонного загону, в якому просить:

1) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 01.01.2023 по 28.02.2023 року, з 01.03.2023 по 30.04.2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

2) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно за період з 01.01.2023 по 28.02.2023 року, з 01.03.2023 по 30.04.2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Ухвалою судді від 17.06.2024 року вказана позовна заява була залишена без руху у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам Кодексу адміністративного судочинства України в частині не зазначення позивачем обгрунтованих доводів щодо причин пропуску строку для звернення до суду із даним позовом та позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

19.06.2024 року до суду надійшла заява представника позивача на усунення недоліків позовної заяви залишеної без руху, в якій зокрема, щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду із даним позовом зазначено наступне:

« ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком (копія додається), а також приймав участь у бойових діях, що підтверджується набуттям ним права на отримання додаткової винагороди.

Як відомо, Позивачу за період виконання ним обов`язків військової служби у воєнний стан Відповідачем не нараховано та не виплачено додаткову винагороду за період з 01.01.2023 по 28.02.2023 року, з 01.03.2023 по 30.04.2023 року.

Згідно з п. 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (у редакції на момент спірних правовідносин), грошове забезпечення виплачується наступним чином: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Водночас, згідно з п 16 Порядку № 260 (у редакції на момент спірних правовідносин), виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Слід зауважити, що додаткова винагорода згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, не є такою, що виплачується виключно під час звільнення особи з військової служби.

Відповідно у даному випадку для визначення строку звернення до суду не підлягають положення ст. 233 Кодексу законів про працю України (адже там йде мова про справи про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Отже, фактичні обставини свідчать про наявність саме триваючих правовідносин, в яких Відповідач (як суб`єкт владних повноважень) протягом певного проміжку часу ухилявся від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) по відношенню до Позивача.

Відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом».

Розглянувши подану представником позивача заяву на усунення недоліків в частині що стосується поновлення строку звернення до суду із даним позовом, судом враховується наступне.

Частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого згаданим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 згаданої статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи згаданим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення згаданим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 згаданого Кодексу.

Втім, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Таким чином, доводи представника позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин статті 122 КАС України (тим більше її ч. 2, яка встановлює загальний шестимісячний строк звернення до суду, з огляду на те, що спірні правовідносини пов`язані з проходження військової (публічної) служби, за захистом порушених прав для якої встановлено спеціальний місячний строк) є необгрунтованими.

Так частиною першою статті 233 КЗпП (в редакції, яка набула чинності з 19.07.2022 року) установлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, до 19.07.2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.04.2023 року у справі №260/3564/22, від 19.01.2023 року у справі №460/17052/21 та від 25.04.2023 року у справі №380/15245/22.

При цьому, як було зазначено судом в ухвалі від 17.06.2024 року, з урахуванням продовженого на строк дії карантину, тримісячний строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, фактично почав відліковуватись з 01.07.2023 року (з дня скасування карантину) та мав закінчитись у жовтні 2023 року (02.10.2023 року - тримісячний строк з дня скасування карантину).

Предметом спору у цій справі є нарахування та виплата позивачеві додаткової грошової винагороди, зокрема, в період з 01.01.2023 по 28.02.2023 року та з 01.03.2023 року по 30.04.2023 року.

З цим позовом до суду позивач звернувся 11.06.2024 року, тобто із пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Також, як було зазначено у вказаній ухвалі суду, зазначені позивачем в заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнано судом неповажними, оскільки такі обставини не можна вважати об`єктивно непереборними, такими, що не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Інших причин, які б слугували підставою для поновлення строку звернення до суду із даним позовом, позивачем не наведено, у зв`язку з чим, позову заяву було залишено без руху та надано строк для зазначення позивачем інших підстав для поновлення строку звернення до суду із даним позовом.

Фактично, зі змісту заяви представника позивача від 19.06.2024 року, інших поважних причин, що слугували б підставою для поновлення строку звернення до суду із даним позовом, останнім не наведено, зміст такої заяви зводиться до обгрунтування незгоди із застосуванням судом до спірних правовідносин норм КЗпП замість КАС України.

Отже, вказані позивачем в заявах підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду визнані ухвалою суду неповажними, і суд не знаходить інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, так як позивач інших причин не повідомляв.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, позивач не виконав вимоги ухвали суду і пропустив строк звернення до суду, тому наступає наслідок визначений п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України та ч. 2 ст. 123 КАС України - повернення позову.

Водночас, повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. ст. 121, 122, 123, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код НОМЕР_4 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї документами невідкладно надіслати особі, що її подала.

3. Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України, та може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду у встановлений ст. 295 КАС України п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя С.І. Рейті