Справа № 280/2853/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2024 року м. Дніпросправа № 280/2853/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Запорізької міської ради на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року (суддя Батрак І.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21.12.2023 №814/11 «Про усунення порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою перехрестя вул. Перемоги та просп. Маяковського (на підставі акту обстеження від 19.12.2023 №0066)».

05 квітня 2024 року на адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову:

зупинити дію рішення відповідача від 21.12.2023 №814/11 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі;

заборонити Департаменту муніципального управління Запорізької міської ради, районній адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, комунальним підприємствам Запорізької міської ради, зазначеним у п. 6 рішення відповідача від 21.12.2023 №814/11, вчиняти дії з виконання спірного рішення.

Заява обґрунтована тим, що на підставі оскарженого рішення співробітником інспекції з благоустрою м. Запоріжжя ЗМР ОСОБА_2 22.03.2024 була вчинена спроба провести демонтаж «металевих конструкцій», що розташовані на внутрішній території кварталу у дворі будівлі літ. К-4, інв. №1000094, а не на «перехресті вул. Перемоги та просп. Маяковського». Вказує, що посилаючись на це рішення співробітник інспекції намагався демонтувати завантажувальну споруду, що призначена для обслуговування будівлі інв. №1000094 та навіс, функціональним призначенням якого є відвід зливових стоків до зливо приймачів, захист будівлі від підтоплення фундаменту, зберігання протипожежного інвентарю, матеріалів та інструментів, потрібних для забезпечення обслуговування, ремонту та експлуатації будівлі, збору побутових відходів з приміщень цієї будівлі. Наголошує, що оскаржене рішення є чинним, а відповідно може бути здійснена спроба його виконання в будь-який момент. Продовження дії оскаржуваного рішення протягом строку розгляду судом даної адміністративної справи може призвести до настання негативних наслідків, а демонтаж завантажувальної споруди та навісу до ухвалення рішення в даній справі може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, оскільки після демонтажу цих об`єктів, повернення їх до попереднього стану буде неможливо без суттєвих грошових витрат.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Зупинено дію рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.12.2023 №814/11 «Про усунення порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою перехрестя вул. Перемоги та просп. Маяковського (на підставі акту обстеження від 19.12.2023 №0066)» до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

У задоволенні решти заяви по забезпечення позову відмовлено.

Відповідач не погодився з вказаним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції, встановив наявність права у позивача на «завантажувальну споруду, що призначена для обслуговування будівлі інв. №1000094 та навісу» не дослідивши жодного доказу належності цих об`єктів позивачу, а також законності їх розміщення на земельній ділянці. Разом з тим, не навівши жодного обґрунтування, суд ототожнив «завантажувальну споруду, що призначена для обслуговування будівлі інв. №1000094 та навісу», про яку зазначає позивач у заяві про забезпечення доказів та «металеву конструкцію», демонтаж якої передбачено оскаржуваним рішенням. Крім того, суд не навів жодного обґрунтування в чому полягає неможливість захисту порушених прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів, не вмотивував наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.12.2023 №814/11, яким встановлено, зокрема:

1. Усунути наслідки порушень Правил шляхом демонтажу металевих конструкцій, які розміщені без відповідних дозвільних документів, на об`єкті благоустрою м. Запоріжжя за адресою: перехрестя вул. Перемоги та пр. Маяковського (на підставі акту обстеження території від 19.12.2023 №0066).

Звільнення об`єкту благоустрою від зазначеного об`єкту здійснювати шляхом демонтажу та його транспортування до місця зберігання.

2. Власнику об`єкту пропонувати самостійно, протягом семи календарних днів з дня розміщення оголошення на об`єкті щодо прийняття рішення стосовно його демонтажу, виконати роботи щодо усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста Запоріжжя шляхом демонтажу об`єкта та приведення місця розташування в належний стан з відновленням його благоустрою.

3. У разі невиконання цього рішення власником об`єкту, вказаного у пункті 1 цього рішення, розміщеного без відповідних дозвільних документів, виконання цього рішення доручити департаменту муніципального управління ЗМР.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення від 21.12.2023 №814/11 «Про усунення порушень Типових правил благоустрою території населеного пункту за адресою перехрестя вул. Перемоги та просп. Маяковського (на підставі акту обстеження від 19.12.2023 №0066)» протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що на підставі оскарженого рішення співробітником інспекції з благоустрою м. Запоріжжя ЗМР ОСОБА_2 22.03.2024 була вчинена спроба провести демонтаж «металевих конструкцій», що розташовані на внутрішній території кварталу у дворі будівлі літ. К-4, інв. №1000094, а не на «перехресті вул. Перемоги та просп. Маяковського». Вказує, що посилаючись на це рішення співробітник інспекції намагався демонтувати завантажувальну споруду, що призначена для обслуговування будівлі інв. №1000094 та навіс, функціональним призначенням якого є відвід зливових стоків до зливо приймачів, захист будівлі від підтоплення фундаменту, зберігання протипожежного інвентарю, матеріалів та інструментів, потрібних для забезпечення обслуговування, ремонту та експлуатації будівлі, збору побутових відходів з приміщень цієї будівлі. Наголошує, що оскаржене рішення є чинним, а відповідно може бути здійснена спроба його виконання в будь-який момент. Продовження дії оскаржуваного рішення протягом строку розгляду судом даної адміністративної справи може призвести до настання негативних наслідків, а демонтаж завантажувальної споруди та навісу до ухвалення рішення в даній справі може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, оскільки після демонтажу цих об`єктів, повернення їх до попереднього стану буде неможливо без суттєвих грошових витрат.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов до висновку, що слід зупинити дію рішення відповідача від 21.12.2023 №814/11 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, адже за інших обставин, існує вірогідність того, що до прийняття рішення у цій справі можуть вчинятись дії щодо виконання оскаржуваного акта індивідуальної дії, що, в подальшому, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, в контексті наведеного, оцінюючи доводи позивача слід вказати, що вимогою заяви про забезпечення позову, зокрема є необхідність заборонити Департаменту муніципального управління Запорізької міської ради, районній адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, комунальним підприємствам Запорізької міської ради, зазначеним у п. 6 рішення відповідача від 21.12.2023 №814/11, вчиняти дії з виконання спірного рішення. Проте доказів, які б підтверджували, що 22.03.2024 була вчинена спроба провести демонтаж «металевих конструкцій» не надано.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Водночас підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Отже, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Колегія суддів наголошує на тому, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так, обґрунтовуючи заяви про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що наразі є нагальна необхідність застосувати заходи забезпечення позову, оскільки 22.03.2024 була вчинена спроба провести демонтаж «металевих конструкцій», що розташовані на внутрішній території кварталу у дворі будівлі літ. К-4, інв. №1000094, а не на «перехресті вул. Перемоги та просп. Маяковського». Вказує, що посилаючись на рішення співробітник інспекції намагався демонтувати завантажувальну споруду, що призначена для обслуговування будівлі інв. №1000094 та навіс, функціональним призначенням якого є відвід зливових стоків до зливо приймачів, захист будівлі від підтоплення фундаменту, зберігання протипожежного інвентарю, матеріалів та інструментів, потрібних для забезпечення обслуговування, ремонту та експлуатації будівлі, збору побутових відходів з приміщень цієї будівлі. Наголошує, що оскаржене рішення є чинним, а відповідно може бути здійснена спроба його виконання в будь-який момент. Продовження дії оскаржуваного рішення протягом строку розгляду судом даної адміністративної справи може призвести до настання негативних наслідків, а демонтаж завантажувальної споруди та навісу до ухвалення рішення в даній справі може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, оскільки після демонтажу цих об`єктів, повернення їх до попереднього стану буде неможливо без суттєвих грошових витрат.

В цій справі, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції мотивував тим, що існує вірогідність того, що до прийняття рішення у цій справі можуть вчинятись дії щодо виконання оскаржуваного акта індивідуальної дії, що , в подальшому, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи вказані норми законодавства, обґрунтування поданої заяви та доказів до неї, правильними є висновки суду першої інстанції, що в даному випадку з матеріалів заяви про забезпечення позову судом встановлено, що позивач оскаржує до суду рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, якими передбачено провести демонтаж «металевих конструкцій». При цьому, витрати на демонтаж та/або транспортування і зберігання об`єкта несе його власник (п. 16 спірного рішення).

Тобто, спірне рішення передбачає не лише демонтаж об`єктів, власником якого є позивач, а також покладає на позивача витрати на такий демонтаж та зберігання тимчасових споруд.

На думку колегії суддів, наведене свідчить про наявність обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 , що в даному випадку є підставою для забезпечення адміністративного позову, шляхом заборони Департаменту муніципального управління Запорізької міської ради, районній адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, комунальним підприємствам Запорізької міської ради, зазначеним у п. 6 рішення відповідача від 21.12.2023 №814/11, вчиняти дії з виконання спірного рішення.

Колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Крім того, в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті і не свідчить про неправомірність оскарженого рішення.

Враховуючи вищезазначене, ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та такою, що прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а отже не підлягає скасуванню.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Запорізької міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко