Справа № 280/4249/24
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 червня 2024 року Справа № 280/4249/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 21.06.2002 року по 07.11.2005 рік;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 21.06.2002 року по 07.11.2005 рік у розмірі 1471,84 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та згідно із наказом від 07.11.2005 № 38 був звільнений з військової служби відповідно до п.п. «г» п. 63 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2020 по справі « 280/548/20, яке набрало законної сили 02.09.2020, було зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок та виплату позивачу невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з 21.06.2002 по 07.11.2005. Позивача було повідомлено, що на виконання рішення суду йому було виплачено 1 грн. Окремою ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 було визнано бездіяльність відповідача щодо невиконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2020 по справі № 280/548/20 в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.07.2022 окрема ухвала Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 по справі № 280/548/20 була залишена без змін. Окрім того, у своїй постанові від 21.07.2022 судом надано оцінку висновку спеціаліста бухгалтера, яким здійснений розрахунок невиплаченої індексації грошового забезпечення у розмірі 1472,83 грн. В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату належним чином індексації грошового забезпечення. Відповідач листом за № 1571 від 25.03.2024 повідомив про неможливість такого розрахунку, оскільки відповідь з Галузевого державного архіву Міністерства оборони України щодо складових грошового забезпечення ОСОБА_1 не надходило. Вважає, що має право на отримання індексації грошового забезпечення за період з 21.06.2002 по 07.11.2005 у розмірі 1471,84 грн. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 14.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

20.05.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2020 по справі № 280/548/20 виконано у 2021 році, на картковий рахунок позивача надійшли грошові кошти у розмірі 1 грн. Станом на теперішній час за строком давності знищені бухгалтерські відомості, у яких би значилася інформація про індексацію грошового забезпечення позивача за вказаний період. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та згідно із наказом від 07.11.2005 № 38 був звільнений з військової служби відповідно до п.п. «г» п. 63 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2020 по справі « 280/548/20, яке набрало законної сили 02.09.2020, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з 21.06.2002 року по 07.11.2005 року.

Запорізьким окружним адміністративним судом 07.10.2021 по справі № 280/548/20 постановлено окрему ухвалу, якою визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2020 по справі №280/548/20 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 21.06.2002 по 07.11.2005.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.07.2022 по справі № 280/548/20 окрему ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року в адміністративній справі №280/548/20 залишено без змін.

Листом від 13.05.2023 № 2244 військовою частиною НОМЕР_1 було повідомлено представника позивача про те, що позивачу на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2020 по справі № 280/548/20 було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 21.06.2002 по 07.11.2005 у сумі 1 грн. Така сума була виплачена через те, що на теперішній час у військовій частині НОМЕР_1 за строком давності знищені бухгалтерські відомості, у яких би значилася інформація про індексацію грошового забезпечення за вказаний позивачем період.

Аналогічну за змістом відповідь позивач отримав у відповідь на своє звернення листом військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2024 № 1571.

Не погоджуючись з такими діями відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Згідно ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

У ст. 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 №1282-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Порядок №1078).

У п. 1-1 Порядку №1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, суд дійшов висновку, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Слід зазначити, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону України Про індексацію грошових доходів населення та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Як було вже зазначено вище, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2020 по справі « 280/548/20, яке набрало законної сили 02.09.2020, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з 21.06.2002 року по 07.11.2005 року.

При цьому, під час розгляду справи №280/548/20 суд не визначив належну до виплати суму індексації, а розрахунок суми індексації відноситься до повноважень відповідача.

На виконання рішення суду відповідачем нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 21.06.2002 року по 07.11.2005 у розмірі 0,99 грн., шо підтверджується квитанцією 6676598 від 05.05.2021.

Позивач не погодився з нарахованою та виплаченою сумою поточної індексації за період з 21.06.2002 року по 07.11.2005 в розмірі 0,99 грн, оскільки вважає, що розмір індексації за вказаний період, розрахований відповідно до Порядку №1078, має становити 1472,83 грн.

Суд зазначає, що відповідачем не надано до суду розрахунку нарахованої суми індексації за період з 21.06.2002 по 07.11.2005. Також, відповідачем не було подано до суду доказів знищення відповідних даних щодо розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 . В свою чергу з відповіді галузевого архіву Міністерства оборони України від 06.05.2021 вбачається, що надані відомості щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 по військовій частині НОМЕР_1 за період служби з червня 2002 року по листопад 2005 року немає можливості, оскільки фінансові документи на виплату грошового забезпечення військовслужбовцям вищевказаної частини з 1990 року на зберігання до архіву не надходили.

Третій апеляційний адміністративний суд, залишаючи окрему ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 по справі № 280/548/20 вказав, що висновок спеціаліста-бухгалтера ОСОБА_2 від 11.08.2021 року, яким здійснений розрахунок індексації грошового забезпечення за періоди служби у військовій частині НОМЕР_3 командира взводу, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , з 21.06.2002 по 07.11.2005 за відсутності інших документів бухгалтерського обліку позивача, може бути взятий відповідачем за основу при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2020 року у справі № 280/548/20.

Так спеціалістом-бухгалтером ОСОБА_2 11.08.2021 складено висновок спеціаліста, відповідно до змісту якого при розрахунку індексації грошового забезпечення за періоди служби у військовій частині НОМЕР_3 командира взводу, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , з 21.06.2002 по 07.11.2005 та взятий базовий місяць: вересень 2002 року 443,22 грн.; грудень 2002 року 471,42 грн.; січень 2003 року 686,41 грн.; лютий 2003 року 754,88 грн.; серпень 2003 року 837,79 грн.; вересень 2003 року 921,57 грн., а всього нарахована та виплачена сума індексації грошового забезпечення повинна складати 1472,83 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що у спірний період розмір грошового забезпечення позивача не перевищував прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб у відповідному періоді, отже, розрахунок індексації здійснюється в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Отже, за період з 21.06.2002 по 07.11.2005 розмір індексації становить 1472,83 грн.

Проте, судом встановлено, що за вказаний період відповідач виплатив позивачу індексацію в розмірі 0,99 грн, що не відповідає положенням Порядку №1078.

За наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправні дії, які виразились у нарахуванні та виплаті позивачу у неналежному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 21.06.2002 по 07.11.2005.

Таким чином, позивач має право на отримання індексації грошового забезпечення за період служби з 21.06.2002 по 07.11.2005 в сумі 1471,84 грн (1472,83 грн 0,99 грн).

Надаючи оцінку аргументам відзиву щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 КАС України).

Відповідно до пункту 13 Порядку №1078 спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку, отож питання обчислення суми індексації може бути предметом судового контролю, а позовні вимоги щодо правильності їх обчислення можуть бути заявлені окремим позовом.

У даній справі позивач оспорює розмір індексації грошового забезпечення за період служби з 21.06.2002 по 07.11.2005, у виплаті яких відповідачем йому було відмовлено листом від 25.03.2024 № 1571.

Отже, спірні правовідносини виникли з моменту коли позивач дізнався про остаточну причину відмови у такій виплаті, з розміром яких позивач не погоджується, тобто, з 25.03.2021.

Оскільки позов подано до суду 09.05.2024 (сформовано в системі електронний суд), суд дійшов висновку, що строк звернення до суду з даним позовом не пропущений.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах Beyeler v. Italy № 33202/96, Oneryildiz v. Turkey № 48939/99, Moskal v. Poland № 10373/05).

Інші аргументи сторін не є визначальними для вирішення даної справи з огляду на вищезазначену сталу правову позицію Верховного Суду.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Крім того, представником позивача у позовній заяві заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За приписами частини третьої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз змісту вищевказаних норм дозволяє дійти висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору з огляду на такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 18.01.2022 у справі № 915/1473/20, від 18.01.2022 у справі № 910/2679/21, від 12.01.2022 у справі № 918/548/21.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано:

- договір про надання правової допомоги № 321/24 від 04.06.2021;

- розрахунок витрат на правову допомогу на суму 5000,00 грн;

- акт № 1 прийому передачі виконаних робіт від 07.05.2024 згідно договору № 321/24 від 04.06.2021;

- квитанція № 1 від 07.05.2024 про сплату послуг у наданні правової допомоги до договору про надання правової допомоги № 321/24 від 04.06.2021 на суму 5000,00 грн.

Судом враховується висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду.

Відповідно до акту прийому передачі виконаних робіт від 07.05.2024 до договору про надання правничої допомоги № 321/24 від 04.06.2021 адвокатом надані послуги правового характеру, а саме складання адміністративного позову про стягнення з військової частини НОМЕР_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 21.06.2002 по 07.11.2005 у розмірі 1472,83 грн.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Разом з тим, суд бере до уваги позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 25.07.2023 у справі №340/4492/22, відповідно до якої наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу як це передбачено частиною сьомою статті 134 КАС України, однак, не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої статті 134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.

У контексті викладеного, суд зазначає, що визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду справи в розмірі 5000,00 грн не є належним чином обґрунтованою у розрізі дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, з огляду на те, що предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, враховуючи обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, зважаючи на те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами немайнового характеру, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 1500,00 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI Про судовий збір.

За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 1500,00 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та стягнення коштів задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період служби з 21 червня 2002 року по 07 листопада 2005 року в неналежному розмірі.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період служби з 21 червня 2002 року по 07 листопада 2005 року в розмірі 1471,84 грн (одну тисячу чотириста сімдесят одну гривню 84 коп.).

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн (одну тисячу п`ятсот гривень 00 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.06.2024.

Суддя А.В. Сіпака