Справа № 500/990/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/990/24 пров. № А/857/11958/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Слободян І.М.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Удич А.Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника адвоката Василишина Костянтина Вікторовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.04.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Тернопільській обл. про визнання протиправними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 52 хв. 16.04.2024р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 22.04.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

21.02.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Тернопільській обл. /ГУ ДСНС в Тернопільській обл./ полковника служби цивільного захисту ОСОБА_3 № 34-НК/64 (по особовому складу) від 22.01.2024р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби на начальника караулу ІНФОРМАЦІЯ_1 капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ ДСНС в Тернопільській обл. полковника служби цивільного захисту ОСОБА_3 № 35-НК/64 (по особовому складу) від 22.01.2024р. про кадрові питання, про звільнення капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника караулу 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС в Тернопільській обл.;

поновити капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 на посаді начальника караулу 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС в Тернопільській обл.;

зобов`язати ГУ ДСНС в Тернопільській обл. здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 22.01.2024р. по дату фактичного поновлення на посаді, з урахуванням проведених виплат та всіх інших виплат (премій, надбавок, грошових забезпечень та інших);

стягнути з ГУ ДСНС в Тернопільській обл. на користь позивача 100000 грн. моральної шкоди;

судові витрати покласти на відповідача (Т.1, а.с.1-13).

Згідно ухвали суду від 26.02.2024р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (Т.1, а.с.42-43).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.04.2024р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (Т.1, а.с.201-219).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив представник адвокат Василишин К.В., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (Т.2, а.с.70-74).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції проігнорував вимоги п.2 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод; не маючи жодного доказу винуватості позивача, констатував факт вчинення останнім кримінального правопорушення, видаючи його за дисциплінарний проступок. При цьому, суд не вказав, які саме дії позивача суперечать вимогам закону.

Також судом не враховано усталену судову практику суду касаційної інстанції по вирішенню аналогічної категорії справ; не дотримано презумції невинуватості позивача.

Наголошує на тому, що відносно позивача не відкривалося кримінальне провадження (що взагалі не передбачено нормами КПК України); ухвала слідчого судді не може бути доказом вчинення дисциплінарного проступку; проведені слідчі дії не стосуються позивача і проводилися поза місцем роботи позивача.

Також до позивача застосовано відповідачем дискримінаційний підхід, що слідує з порядку притягнення інших осіб до відповідальності (питання по них були відкладені або їм оголошені менш судові стягнення).

Разом з тим, відповідачем пропущено строк для продовження службового розслідування; дисциплінарна комісія проводила розслідування в період з 24.10.2023р. по 12.12.2023р., а дозвіл на розголошення інформації надано слідчим лише 05.04.2024р.

Висновки суду щодо суспільного резонансу вказаної події є помилковими та побудовані на домислах, оскільки у відповідних публікаціях прізвище позивача не згадується.

Відповідач ГУ ДСНС в Тернопільській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2, а.с.7-12).

Протокольною ухвалою від 25.06.2024р. колегія суддів ухвалила відхилити повторне клопотання представника позивача, що надійшло до апеляційного суду 25.06.2024р., про відкладення апеляційного розгляду справи через необхідність явки адвоката Василишина К.В. до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.2, а.с.37-39), оскільки така обставина не перешкоджала позивачу з`явитися до апеляційного суду або прийняти участь в режимі відеоконференції; також останній не був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою іншого адвоката під час розгляду своєї апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Водночас, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засідання учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За сукупності таких обставин, враховуючи попереднє відкладення розгляду справи за клопотанням представника позивача, апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та його представника.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, упродовж 15.08.2008р.-22.01.2024р. позивач ОСОБА_1 проходив службу цивільного захисту в системі органів МНС, ДСНС, з 01.07.2021р. обіймав посаду начальника караулу 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС в Тернопільській обл. (Т.1, а.с.26, 28-35).

Звідси, позивач є особою начальницького складу служби цивільного захисту.

Згідно наказу ГУ ДСНС у Тернопільській обл. № 490-НК/64 від 24.10.2023р. «Про початок проведення службового розслідування» призначено службове розслідування та створено комісію для з`ясування причин здійснення обшуків в підпорядкованих підрозділах правоохоронними органами у складі згідно з додатком (Т.1. а.с.15).

Наказом ГУ ДСНС у Тернопільській обл. № 533-НК/64 від 27.11.2023р. «Про продовження проведення службового розслідування» продовжено проведення службового розслідування з 24.11.2023р. строком на один місяць (Т.1, а.с.16).

11.12.2023р. начальником ГУ ДСНС у Тернопільській обл. затверджено висновок службового розслідування за фактом обшуків службових приміщень (Т.1, а.с.17-21).

В ході службового розслідування встановлено, що 20.10.2023р. на виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 15.10.2023р. у справі № 607/19822/23 в рамках кримінального провадження № 0000031 від 21.02.2023р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.368 КК України, працівниками ДБР, СБУ проводилися слідчо-оперативні дії, вилучення майна, документів та обшуки службових приміщень Тернопільського, Кременецького, Чортківського районних управлінь, 12 ДПРЧ 1 ДПРЗ, 3 ДПРЧ 3 ДПРЗ, 20 ДПРЧ 3 ДПРЗ, 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС у Тернопільській обл., спрямовані на отримання (збирання) доказів щодо можливого вчинення правопорушень співробітниками ГУ ДСНС у Тернопільській обл.

За доводами ДБР та СБУ провідний фахівець відділу цивільного захист Кременецького РУ ГУ ДСНС у Тернопільській обл. майор служби цивільного захисту ОСОБА_4 та начальник караулу 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС у Тернопільській обл. капітан служби цивільного захисту ОСОБА_1 підозрюються в організації протиправного механізму привласнення бюджетних коштів з метою власного збагачення із використанням підконтрольних їм суб`єктів господарювання ТзОВ «Білдінг протект», ТзОВ «Вогнезахист сервіс плюс», ТзОВ «Роял вест сервіс», залучивши до цього 11 осіб із всіх районних управлінь.

Вказана подія викликала суспільний резонанс, створила підґрунтя для негативних щодо служби цивільного захисту публікацій в інтернет-виданнях. Окрім того, зазначена інформація була висвітлена на численних дописах у соціальних мережах «Facebook/Telegram» як громадян України, так і різноманітних публічних спільнотах (Т.1, а.с.107-142).

Особи вчинили дії, що суперечать інтересам служби, чим порушили обов`язки, передбачені п.31 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами, рядового і начальницького складу, затв. постановою КМ України № 593 від 11.07.2013р. (надалі - Положення), що є достатньою підставою для застосування до них дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби та виключає можливість застосування менш сурового покарання.

Зазначений проступок ганьбить звання особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, нівелює попередні заслуги, оскільки дискредитує не лише особу рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, а й ДСНС в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобіганню їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, особливо під час дії в країні воєнного стану.

З огляду на зазначене провідний фахівець відділу цивільного захист Кременецького РУ ГУ ДСНС у Тернопільській області майор служби цивільного захисту ОСОБА_4 та начальник караулу 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС у Тернопільській обл. капітан служби цивільного захисту ОСОБА_1 вчинили грубі дисциплінарні проступки, порушили норми службової дисципліни, не виконали вимоги законодавства і ряду нормативних документів, а саме:

п.6 розділу 2 Правил етичної поведінки, які вимагають від співробітників ДСНС України дбати про авторитет ДСНС;

п.4 розділу 4 Правил етичної поведінки, які зобов`язують фахівців ДСНС не допускати, у тому числі у позаробочий час, дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам ДСНС чи негативно вплинути на репутацію працівників ДСНС;

п.3 Дисциплінарного статуту, де вказано, що службова дисципліна в органах і підрозділах цивільного захисту зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу під час проходження служби:

виконувати вимоги Присяги, Контракту, наказів начальників, додержуватися цього Статуту та інших нормативно-правових актів;

сприяти зміцненню службової дисципліни;

п.4 Дисциплінарного статуту, де наголошено, що особи рядового і начальницького складу зобов`язані бути прикладом у додержанні етичних норм поведінки;

п.31 Положення, відповідно до якого особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту зобов`язані:

сприяти підтриманню порядку і дисципліни;

з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час;

п.1 контракту про проходження служби цивільного захисту, який вимагає сумлінно виконувати вимоги Присяги служби цивільного захисту, статутів, наказів чи розпорядження керівників (начальників);

Присяги служби цивільного захисту, яка вимагає бути чесним, сумлінним і дисциплінованим, всіляко сприяти зміцненню авторитету служби цивільного захисту;

ст.ст.22, 25 Закону України «Про запобігання корупції».

Зважаючи на резонансну подію, яка призвела до хвилі негативних публікацій в інтернет-виданнях, дій співробітників, які підірвали авторитет органів та підрозділів цивільного захисту, порушення вимог службової дисципліни, провідний фахівець відділу цивільного захист Кременецького РУ ГУ ДСНС у Тернопільській обл. майор служби цивільного захисту ОСОБА_4 та начальник караулу 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС у Тернопільській обл. капітан служби цивільного захисту ОСОБА_1 заслуговують на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби у зв`язку вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту через службову невідповідність (п.5 ст.68 Дисциплінарного статуту). Питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності інших 11 осіб із всіх районних управлінь ГУ ДСНС у Тернопільській обл. запропоновано вирішити за наслідками проведення досудового розслідування у рамках кримінального провадження № 0000031 від 21.02.2023р.

Відповідно до наказу ГУ ДСНС у Тернопільській обл. № 34-НК/64 від 22.01.2024р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», на підставі висновку службового розслідування від 11.12.2023р., керуючись п.п.7, 8, 57, 58, 59, 68 Дисциплінарного статуту, за допущені грубі порушення вимог службової дисципліни, що виразились у діях, які підривають авторитет органів та підрозділів цивільного захисту, накладено на начальника караулу 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС Тернопільській обл. капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту (Т.1, а.с.22-23).

Наказом ГУ ДСНС у Тернопільській обл. № 35-НК/64 від 22.01.2024р. «Про кадрові питання», на підставі наказу ГУ ДСНС у Тернопільській обл. № 34-НК/64 від 22.01.2024р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами, рядового і начальницького складу, затв. постановою КМ України № 593 від 11.07.2013р., за пп.8 п.176 (у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту), виключено з кадрів ДСНС, зі списків особового складу ГУ ДСНС України у Тернопільській обл. та знято зі всіх видів забезпечення 22.01.2024р. начальника караулу 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС Тернопільській обл. капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 (Т.1, а.с.24).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним.

Комісія з проведення службового розслідування, яке проводилось у період з 24.10.2023р. по 12.12.2023р., дійшла обґрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого абз.11 ст.58 Дисциплінарного статуту, при цьому останньою правомірно враховано зміст ухвал слідчого судді, які були вручені посадовим особам ГУ ДСНС України в Тернопільській обл. за місцем проведення слідчих (розшукових) дій.

Положення КПК України не містять заборони надання інформації, отриманої в ході досудового розслідування, з метою проведення службового розслідування.

Судом першої інстанції відхилені доводи позивача про процедурні порушення під час проведення службового розслідування, оскільки висновок службового розслідування затверджено 11.12.2023р., тобто в межах можливого терміну проведення службового розслідування (до 24.12.2023р.); позивачу було забезпечено можливість надання письмових пояснень тощо.

Також розглядувана подія за участі позивача викликала суспільний резонанс, створила підґрунтя для негативних публікацій в інтернет-виданнях щодо служби цивільного захисту.

Вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, який призвів до прийняття ухвал слідчого суді Тернопільського міськрайонного суду від 15.10.2023р. у справах № 607/19820/23, № 607/19822/23 про надання дозволу на проведення обшуків та здійснення таких обшуків, нівелює попередні заслуги позивача, оскільки дискредитує не лише особу рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, а й ДСНС в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, особливо під час дії в державі воєнного стану.

Суд наголосив на тому, що позивач, перебуваючи на службі цивільного захисту, в силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника ДСНС або підривають авторитет ДСНС, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Таким чином, сам факт того, що підставами для відкриття кримінального провадження були неправомірні, на думку слідства, дії, зокрема, ОСОБА_1 та який з метою власного збагачення із залученням та використанням підконтрольних суб`єктів господарювання, створив протиправний механізм привласнення бюджетних коштів, та висвітлення цієї події у засобах масової інформації призводить до підриву авторитету та довіри громадян до ДСНС.

Враховуючи тяжкість та наслідки проступку, які фактично підривають довіру та авторитет до органів служби цивільного захисту, суд вважав правомірним висновок відповідача щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, пожеж та інших небезпечних подій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження Кабінету Міністрів України, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - центральні органи виконавчої влади), органів державної влади, що не входять до системи центральних органів виконавчої влади (далі - інші органи державної влади), Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, встановлює права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності (далі - суб`єкти господарювання), а також інших юридичних осіб, регулюються приписами Кодексу цивільного захисту /КЦЗ/ України.

Приписами ст.101 КЦС України визначено, що служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом.

На осіб начальницького складу служби цивільного захисту поширюються вимоги та обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ч.1 ст.108 КЦЗ України громадяни України, які вперше приймаються на службу цивільного захисту, особисто складають та скріплюють власноручним підписом Присягу такого змісту:

«Я, громадянин України (прізвище, ім`я та по батькові), вступаючи на службу цивільного захисту, складаю Присягу та урочисто клянуся завжди залишатися відданим Українському народові, неухильно дотримуватися Конституції та законів України, бути чесним, сумлінним і дисциплінованим.

Присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та всіляко сприяти зміцненню авторитету служби цивільного захисту.

Клянуся мужньо і рішуче захищати життя та здоров`я громадян, майно України, її навколишнє природне середовище від надзвичайних ситуацій.

Якщо я порушу цю Присягу, готовий нести відповідальність згідно із законами України».

Згідно з п.1 ч.1 ст.103 КЦС України визначено, що про проходження служби цивільного захисту може бути укладено контракт про проходження служби цивільного захисту - з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту.

Форма, порядок і правила укладання контракту, припинення (розірвання) контракту, а також наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.103 КЦЗ України).

Відповідно до п.8 ч.1 ст.106 КЦЗ України контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту.

Порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та регулюються питання, пов`язані з перебуванням громадян України (далі - громадяни) у добровільному порядку в резерві служби цивільного захисту визначає Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами, рядового і начальницького складу, затв. постановою КМ України № 593 від 11.07.2013р.

Відповідно до п.3 Положення особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.

Згідно з п.31 Положення особи рядового і начальницького складу зобов`язані: чесно і сумлінно додержуватися Присяги служби цивільного захисту, виконувати закони України; добросовісно і в повному обсязі виконувати покладені на них згідно із займаною посадою службові обов`язки; проходити службу цивільного захисту в тих органах і підрозділах цивільного захисту і в тих місцях, де це викликано інтересами служби; додержуватися норм професійної та службової етики; зупинити членство в політичних партіях, організаціях чи рухах на період проходження служби цивільного захисту; додержуватися вимог антикорупційного законодавства; додержуватися законодавства з питань забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків, запобігання і протидії дискримінації, насильству за ознаками статі та сексуальним домаганням; берегти та підтримувати у належному стані передані їм у користування майно і техніку; постійно підвищувати рівень професійних знань, удосконалювати свою майстерність; виявляти повагу до колег по службі, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; щороку проходити комплексний медичний огляд, за необхідності психофізіологічне обстеження і тестування, а в разі погіршення стану здоров`я, прийняття рішення про переміщення по службі в іншу місцевість або інших випадках, що потребують додаткового вивчення стану здоров`я, - проходити позачерговий медичний огляд; сприяти підтриманню порядку і дисципліни; звертатись із службових питань до свого безпосереднього керівника (начальника) і з його дозволу - до старшого прямого керівника (начальника), з особистих питань - до свого безпосереднього керівника (начальника), а у разі, коли він нездатний їх вирішити, - до старшого прямого керівника (начальника); доповідати своєму безпосередньому керівникові (начальникові) про події та обставини, що стосуються виконання службових обов`язків, а також про зроблені їм іншими керівниками (начальниками) зауваження; додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, підвищувати повсякденно фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок; своєчасно подавати відомості про себе, що мають значення для проходження служби цивільного захисту (зміна місця проживання, здобуття освіти, притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності тощо); повідомляти безпосередньому керівникові (начальникові) про місце свого перебування під час відпустки та у разі відсутності на службі з інших поважних причин (перебування на лікарняному тощо); з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час.

Відповідно до п.29 Положення особи рядового і начальницького складу можуть бути заохочені або притягнуті до дисциплінарної відповідальності у порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом служби цивільного захисту.

Дисциплінарний статут служби цивільного захисту, затв. Законом України № 1068-V від 05.03.2009р. (надалі - Дисциплінарний статут) визначає сутність службової дисципліни, права та обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, в тому числі слухачів і курсантів навчальних закладів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу), щодо її додержання, види заохочення та дисциплінарних стягнень і порядок їх застосування. Дія цього Статуту поширюється на всіх осіб рядового і начальницького складу, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

За визначенням, наведеним у п.1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - бездоганне та неухильне виконання особами рядового і начальницького складу службових обов`язків, установлених Кодексом цивільного захисту України, цим Статутом, іншими нормативно-правовими актами та контрактом про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту (далі - контракт).

Службова дисципліна ґрунтується на усвідомленні особами рядового і начальницького складу своїх службових обов`язків та вірності Присязі, що складається особами рядового і начальницького складу відповідно до закону (далі - Присяга) (п.2 Дисциплінарного статуту).

Службова дисципліна в органах і підрозділах цивільного захисту зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу під час проходження служби: виконувати вимоги Присяги, контракту, накази начальників, додержуватися цього Статуту та інших нормативно-правових актів; захищати життя, здоров`я, права та власність громадян, територію, інтереси суспільства і держави у разі виникнення надзвичайних ситуацій; бути чесним, сумлінним і дисциплінованим; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані із службою, не шкодувати сил під час виконання поставлених завдань; постійно вдосконалювати професійну майстерність, підвищувати свій професійний рівень; додержуватися норм професійної та службової етики, не вчиняти дій, що можуть призвести до неналежного виконання службових обов`язків, бути вільним від впливу політичних партій і громадських організацій; поважати людську гідність і бути готовим у будь-який час надати допомогу людям; сприяти зміцненню службової дисципліни, виявляти повагу до начальників та старших за званням, бути ввічливим, додержуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; зберігати державну таємницю та іншу охоронювану законом інформацію; берегти та підтримувати в належному стані передані їй у користування майно і техніку (п. 3 Дисциплінарного статуту).

Порушення службової дисципліни є дисциплінарним правопорушенням (п.6 Дисциплінарного статуту).

За зразкове виконання службових обов`язків особи рядового і начальницького складу підлягають заохоченню, а за порушення службової дисципліни - несуть дисциплінарну відповідальність згідно із цим Статутом, а також цивільну, матеріальну, адміністративну, кримінальну відповідальність згідно із законом (п.7 Дисциплінарного статуту).

За визначенням, наведеним у п.8 Дисциплінарного статуту, порушення службової дисципліни - протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння або бездіяльність особи рядового чи начальницького складу, спрямоване на недодержання вимог Присяги, зокрема на невиконання або неналежне виконання службових обов`язків, перевищення прав, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту, чи вчинення інших дій, що ганьблять або дискредитують особу як представника служби цивільного захисту.

При цьому грубим дисциплінарним проступком, в розумінні абз.11 п.58 Дисциплінарного статуту, вважається вчинення інших дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні службових обов`язків, які підривають авторитет органів та підрозділів цивільного захисту, а також не сумісні з подальшим проходженням служби цивільного захисту.

Згідно з п.57 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення накладаються на осіб рядового і начальницького складу за порушення ними службової дисципліни.

Пунктом 68 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту чи через службову невідповідність.

Відповідно до п.83 Дисциплінарного статуту прийняттю начальником рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення за суттєвий грубий дисциплінарний проступок може передувати службове розслідування, яке призначається виданим наказом начальника з метою з`ясування всіх обставин, а також уточнення причин і умов, що призвели до вчинення дисциплінарного правопорушення, встановлення ступеня тяжкості правопорушення та розміру заподіяної шкоди.

Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць (п.84 Дисциплінарного статуту).

Порядок проведення службового розслідування визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту (п.85 Дисциплінарного статуту).

Порядок проведення службових розслідувань щодо порушень службової дисципліни, у тому числі вчинення дій, за які передбачено адміністративну чи кримінальну відповідальність (далі - порушення службової дисципліни), скоєних особою (особами) рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, у тому числі слухачами і курсантами навчальних закладів сфери управління ДСНС України (далі - особи рядового і начальницького складу), права й обов`язки посадових осіб при проведенні службового розслідування, оформлення його результатів та прийняття за ним рішення визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах і підрозділах цивільного захисту, затв. наказом МВС України № 515 від 05.05.2015р. (надалі - Інструкція).

Згідно з п.2 розділу І Інструкції метою проведення службового розслідування є встановлення: обставин (часу, місця) і наслідків порушення службової дисципліни; осіб, винних у вчиненні порушення службової дисципліни, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали передумови для їх спричинення; наявності причинного зв`язку між порушенням службової дисципліни особи (осіб), щодо якої (яких) було призначено службове розслідування, та його наслідками; причин порушення службової дисципліни та умов, що йому сприяли; вимог чинного законодавства, які було порушено; ступеня провини кожної з осіб, причетних до порушення службової дисципліни, та мотивів протиправної поведінки особи (осіб) рядового чи начальницького складу, її (їх) ставлення до скоєного.

Підставами для призначення службового розслідування є інформація, викладена в рапортах, заявах, скаргах осіб рядового і начальницького складу, державних службовців та працівників ДСНС України, матеріалах перевірок (інформація, одержана за результатами заходів контролю), письмових зверненнях громадян, повідомленнях правоохоронних органів, органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та їхніх посадових осіб, об`єднань громадян, а також опубліковані засобами масової інформації інформативні дані про події, що потребують з`ясування обставин, за яких вони сталися (п.2 розділу ІІ Інструкції).

Строки проведення службового розслідування визначено у розділі ІV Інструкції, відповідно до п.1 якого службове розслідування завершується протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Згідно з п.2 та 3 розділу ІV Інструкції початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення, якщо ним не визначено інше.

Завершенням службового розслідування є дата затвердження начальником, який його призначив, висновку за результатами службового розслідування.

Серед прав та обов`язків осіб (членів комісії), яким доручено проведення службового розслідування, передбачених у п.3 розділу V Інструкції, посадовій особі (членам комісії), якій (яким) доручено проведення службового розслідування, надається право, зокрема, запрошувати особу рядового або начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, а також інших посадових осіб органів і підрозділів цивільного захисту, які обізнані або причетні до фактів чи дій (бездіяльності), що стали підставами для призначення службового розслідування, для одержання від них усних або письмових пояснень, інших документальних матеріалів, що стосуються порушення службової дисципліни. Форма письмового пояснення викладена в додатку до цієї Інструкції.

Відповідно до п.1 розділу VІІ Інструкції, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Якщо вину особи рядового або начальницького складу повністю доведено, за результатами службового розслідування начальник, який призначив службове розслідування, визначає вид дисциплінарного стягнення щодо порушника та доручає підготувати проект відповідного наказу щодо його накладення (п.2 розділу VІІІ Інструкції).

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що недотримання особою начальницького складу служби цивільного захисту службової дисципліни, неналежне виконання обов`язків, є наслідком вчинення дисциплінарного проступку та можливості подальшого притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності. При цьому, обставини дисциплінарного проступку мають встановлюватись під час службового розслідування. В той же час, вирішення питання про застосування того чи іншого виду дисциплінарного стягнення, необхідно виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 04.12.2019р. у справі № 825/1203/17 та від 22.04.2020р. у справі № 826/23872/15.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.05.2018р. у справі № 712/6576/17, складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Під час судового розгляду достовірно встановлено, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача стали наступні обставини: 20.10.2023р. на виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 15.10.2023р. у справі № 607/19822/23 в рамках кримінального провадження № 0000031 від 21.02.2023р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.368 КК України, працівниками ДБР, СБУ проводилися слідчо-оперативні дії, вилучення майна, документів та обшуки службових приміщень Тернопільського, Кременецького, Чортківського районних управлінь, 12 ДПРЧ 1 ДПРЗ, 3 ДПРЧ 3 ДПРЗ, 20 ДПРЧ 3 ДПРЗ, 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС у Тернопільській обл., спрямовані на отримання (збирання) доказів щодо можливого вчинення правопорушень співробітниками ГУ ДСНС у Тернопільській обл.

За доводами ДБР та СБУ провідний фахівець відділу цивільного захист Кременецького РУ ГУ ДСНС у Тернопільській обл. майор служби цивільного захисту ОСОБА_4 та начальник караулу 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС у Тернопільській обл. капітан служби цивільного захисту ОСОБА_1 підозрюються в організації протиправного механізму привласненню бюджетних коштів з метою власного збагачення із використанням підконтрольних йому суб`єктів господарювання ТзОВ «Білдінг протект», ТзОВ «Вогнезахист сервіс плюс», ТзОВ «Роял вест сервіс», залучивши до цього 11 осіб із всіх районних управлінь.

Згідно висновків службового розслідування позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що передбачена абз.11 ст.58 Дисциплінарного статуту, за вчинення інших дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні службових обов`язків, які підривають авторитет органів та підрозділів цивільного захисту, а також не сумісні з подальшим проходженням служби цивільного захисту.

Складом розглядуваного дисциплінарного проступку є: дія чи бездіяльність особи рядового і начальницького складу, причинно-наслідковий зв`язок, та наслідок, що настав.

Під дією в контексті даної справи розуміється невиконання чи неналежне виконання вимог законів та інших нормативних актів, а саме не виконання вимог Правил етичної поведінки.

Відповідно до п.6 розділу 2 Правил етичної поведінки працівники ДСНС мають дбати про авторитет ДСНС не лише відповідно до вимог, визначених цими Правилами, а також в частині дотримання загальновизнаних правил поведінки, охайного зовнішнього вигляду, забезпечення високої якості роботи, дотримання внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно п.4 розділу 4 Правил етичної поведінки працівники ДСНС не повинні допускати, у тому числі у позаробочий час, дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам ДСНС чи негативно вплинути на репутацію працівників ДСНС.

Дії та вчинки, про які йдеться в Правилах етичної поведінки, знайшли своє відображення в ухвалах слідчого суді Тернопільського міськрайонного суду від 15.10.2023р. у справах № 607/19820/23, № 607/19822/23, відповідно до яких слідчим суддею встановлено, що Четвертим слідчим відділом (із дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління ДБР, розташованого у м.Львові, здійснюється досудове розслідування № 0000031 від 21.02.2023р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.368 КК України. Вказане кримінальне провадження було розпочате за фактом того, що співробітниками ГУ ДСНС України у Тернопільській обл., а саме провідний фахівець відділу цивільного захист Кременецького РУ ГУ ДСНС у Тернопільській обл. майор служби цивільного захисту ОСОБА_4 спільно із начальником караулу 10 ДПРЧ 6 ДПРЗ ГУ ДСНС у Тернопільській обл. капітаном служби цивільного захисту ОСОБА_1 , з метою власного збагачення із залученням та використанням підконтрольних їм суб`єктів господарювання ТзОВ «Білдінг протект», ТзОВ «Вогнезахист сервіс плюс», ТзОВ «Роял вест сервіс», створили протиправний механізм привласнення бюджетних коштів.

Відтак, комісією з проведення службового розслідування підставно встановлено, що відкриття кримінальне провадження від 21.02.2023 № 0000031 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.368 КК України, фабула яких висвітлена в процесуальних документах досудового розслідування, однозначно свідчить про невиконання позивачем Правил етичної поведінки, що є складовою дисциплінарного поступку і ключовим елементом, який вказує дії, що підривають авторитет служби цивільною захисту ДСНС в цілому зі сторони суспільства (абз.11 ст.58 Дисциплінарного статуту).

Однією із загальних рис дисциплінарної відповідальності, якою вона відрізняється від інших видів юридичної відповідальності, є можливість її застосування без рішення суду на підставі вчинення дисциплінарного проступку.

Аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи свідчить про те, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями Кримінального кодексу України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982р. у справі X. v. Austria про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987р. у справі C. v. the United Kingdom про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована п.2 ст.6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003р. у справі Ringvold v. Norway, заява № 34964/97).

Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п.1 ст.6 наведеної Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз матеріалів службового розслідування вказує на те, що в розглядуваній ситуації дисциплінарна комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_1 , яке здійснюється в межах кримінального провадження, а лише перевірила викладені у матеріалах службового розслідування відомості на предмет дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів ДСНС, та наявності в описаних позивача діях складу дисциплінарного проступку.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , хоч і прийнято на підставі відомостей згідно матеріалів кримінального провадження, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

В межах розгляду цієї справи суд не досліджує питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення кримінального правопорушення, а лише надає правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Рішення відповідача про захід впливу у вигляді звільнення вжито до позивача за дії, що виразились у вчиненні проступку, що підриває авторитет ДСНС та її працівників в очах громадськості, порушення етики поведінки, чим допущено порушення службової дисципліни. Тобто, наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах. Натомість, встановлення вини позивача у вчиненні злочину є компетенцією суду, який розглядає притягнення позивача до кримінальної відповідальності.

Реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із відкриттям кримінального провадження та набрання чинності вироком суду.

Під час судового розгляду будь-яких доказів і аргументованих доводів на спростування вчинення проступку, що підриває авторитет ДСНС та її працівників в очах громадськості, порушення етики поведінки, позивачем не представлено.

Вчинення особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Підстави для звільнення зі службі цивільного захисту, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності. Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, установлені у Дисциплінарному статуті служби цивільного захисту, затв. Законом України № 1068-V від 05.03.2009р. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Щодо допустимості досліджених під час службового розслідування ухвал слідчих суддів від 15.10.2023р. у справах № 607/19820/23, № 607/19822/23, колегія суддів враховує таке.

Згідно п.5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.221 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Статтею 222 КПК України передбачено, що відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, інформацію (відомості), що отримана (отримані) у кримінальному провадженні з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і до закриття кримінального провадження, може бути надано лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Як слідує з матеріалів справи, листом № 5776/9/7-2024 від 05.04.2024р. старшим слідчим СУ ГУ НП в Тернопільській обл. майором поліції ОСОБА_5 надано дозвіл в порядку ч.1 ст.222 КПК України на використання інформації, в обсязі, що міститься в ухвалах слідчого судді від 15.10.2023р. у справах № 607/19820/23, № 607/19822/23 про надання дозволу на проведення обшуку, примірники, яких було залишено посадовим особам ГУ ДСНС України в Тернопільській обл. за місцем проведення слідчих (розшукових) дій (Т.1, а.с.184).

Таким чином, комісія з проведення службового розслідування, яке проводилось у період з 24.10.2023р. по 12.12.2023р., дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 наявні ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого абз.11 ст.58 Дисциплінарного статуту, користуючись змістом зазначених ухвал, які були вручені посадовим особам ГУ ДСНС України в Тернопільській обл. за місцем проведення слідчих (розшукових) дій.

При цьому, положення КПК України не містять заборони надання інформації, отриманої в ході досудового розслідування, з метою проведення службового розслідування.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція щодо значимості допущення порушення процедури при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі № 813/1790/18.

Окрім цього, за загальним принципом окремі дефекти рішення суб`єкта владних повноважень не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте суб`єктом владних повноважень у межах своєї компетенції, із дотриманням встановленої процедури, а з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення, таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Як стверджує апелянт, всі документи службового розслідування прийняті відповідачем за результатами його проведення не можуть вважатись такими, що прийняті в межах строку та є незаконними, оскільки наказ № 533-НК/64 (по особовому складу) «Про продовження проведення службового розслідування» прийнятий 27.11.2023р. в термін, коли службове розслідування вважалось завершеним,

В свою чергу, строки проведення службового розслідування визначено у розділі ІV Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах і підрозділах цивільного захисту, затв. наказом МВС України № 515 від 05.05.2015р. (надалі - Інструкція), відповідно до п.1 якого службове розслідування завершується протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

У спірних правовідносинах початок службового розслідування визначено наказом ГУ ДСНС у Тернопільській обл. № 490-НК/64 від 24.10.2023р. з 24.10.2023р.

Враховуючи, що максимальний термін проведення службового розслідування визначено законодавцем як два місяці, то кінцевою датою його проведення є 24.12.2023р. При цьому, наказом ГУ ДСНС України у Тернопільській обл. № 533-НК/64 від 27.11.2023р. продовжено термін проведення службового розслідування саме з 24.11.2023р., а не з 27.11.2023р.

Висновок службового розслідування затверджено 11.12.2023р., тобто в межах можливого терміну проведення службового розслідування (до 24.12.2023р.).

Також діючим законодавством не визначено чіткої послідовності дій (порядку, хронології тощо) продовження такого службового розслідування.

Помилковими є доводи апелянта про порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, зокрема, ненадання можливості позивачу надати пояснення по суті питань, для перевірки яких було створено дисциплінарну комісію. Такі твердження спростовуються письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 23.11.2023р., згідно яких останній від дачі пояснень відмовився (Т.1, а.с.39).

Суд першої інстанції підставно звернув увагу на те, що розглядувана подія викликала суспільний резонанс, створила підґрунтя для негативних щодо служби цивільного захисту публікацій в інтернет-виданнях. Окрім того, дана інформація була висвітлена на численних дописах у соціальних мережах «Facebook/Telegram» як громадян України, так і різноманітних публічних спільнотах.

В даному випадку, вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, який призвів до прийняття ухвал слідчого суді Тернопільського міськрайонного суду від 15.10.2023р. у справах № 607/19820/23, № 607/19822/23 про надання дозволу на проведення обшуків та здійснення таких обшуків, нівелює попередні заслуги позивача, оскільки дискредитує не лише особу рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, а й ДСНС в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, особливо під час дії в державі воєнного стану.

Твердження позивача щодо дискримінаційного підходу, оскільки відповідно до висновку службового розслідування від 11.12.2023р. питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності інших 11 осіб із всіх районних управлінь ГУ ДСНС у Тернопільській обл. запропоновано вирішити за наслідками проведення досудового розслідування у рамках кримінального провадження № 0000031 від 21.02.2023р., не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи в суді.

Окрім цього, за визначенням п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до ст.24 Конституції України, ст.ст.2, 7 Загальної декларації прав людини, ст.ст.2, 26 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.2 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 14, стаття 1 Протоколу № 12 до Конвенції) необхідною підставою для встановлення факту дискримінації є обумовленість відмінного ставлення за певними ознаками.

У рішеннях Європейського суду з прав людини зазначено, що лише розрізнення, яке базується на персональній ознаці, за якою особа чи групи осіб відрізняються один від одного, можна характеризувати як дискримінацію (рішення у справах «Карсон та інші проти Сполученого Королівства», «Кьєльдсен, Буск Мадсен і Педерсен проти Данії»). Суд деталізує вимоги до природи ознак, за якими забороняється дискримінація, та встановлює, що категорія «інші ознаки» поширюється винятково на такі ознаки, які за своєї природою є достатньо подібними до ознак, які вже перелічені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто відносяться до визначального для ідентичності особи вибору або є невід`ємними, вродженими та незмінними характеристиками (рішення у справі «Петерка проти Чеської Республіки»).

Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою.

Разом з тим, описана ситуації не дозволяє стверджувати про дискримінаційні дії щодо позивача та інших працівників ГУ ДСНС у Тернопільській обл.

Водночас, відповідно до п.1 розділу VІІI Інструкції начальник, який призначив службове розслідування, у строк, що залишився до закінчення розслідування, розглядає висновок про результати службового розслідування, матеріали службового розслідування та затверджує висновок про результати службового розслідування.

Відсутність у публікаціях з приводу цієї події прізвища, імені чи посада позивача жодним чином не спростовують тверджень про вчинення дисциплінарного проступку, оскільки у цьому випадку йдеться про відношення суспільства до служби цивільного захисту та її працівників в цілому, а не до будь-якого конкретного працівника.

У цьому аспекті варто зауважити, що вчинки, які дискредитують працівників служби цивільного захисту та, власне, органи ДСНС, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Отже, дискредитація звання особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів ДСНС та її працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

В основі поведінки працівника ДСНС закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника служби цивільного захисту, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; додержуватися норм професійної та службової етики; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час.

З тексту Присяги, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника служби цивільного захисту закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, особа рядового і начальницького складу служби цивільного захисту покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння працівником служби цивільного захисту проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів ДСНС та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Отже, позивач, перебуваючи на службі цивільного захисту, в силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника ДСНС або підривають авторитет ДСНС, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до послідовного та правильного висновку про те, що сам факт того, що підставами для відкриття кримінального провадження були неправомірні, на думку слідства, дії ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які з метою власного збагачення із залученням та використанням підконтрольних їм суб`єктів господарювання, створили протиправний механізм привласнення бюджетних коштів, та висвітлення цієї події у засобах масової інформації призводить до підриву авторитету та довіри громадян до ДСНС. Сама по собі поведінка позивача призвела до відзначення її в ухвалах слідчого суді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 15.10.2023р. у справах № 607/19820/23, № 607/19822/23 і здійснення обшуків, що негативно вплинуло на роботу установи з цивільного захисту населення в день здійснення таких слідчих дій і не сприяла виконання функцій, які покладенні на структурні підрозділи ДСНС.

Враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які фактично підривають довіру та авторитет до органів служби цивільного захисту, висновок відповідача щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби є обґрунтованим.

Застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок полягає у недотриманні принципів діяльності осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей таких. Вказана оцінка відповідача пов`язана із діями, які були виявлені під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Відсутність вироку суду про визнання ОСОБА_1 винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також те, що останній не піддавався затриманню з боку правоохоронних органів, запобіжний захід не обирався, підозра не оголошувалась, не є підставою для скасування спірних наказів, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни.

Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів цивільного захисту до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

В наказі про звільнення відповідач вказав підставу звільнення позивача: пп.8 п.176 (у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту) Положення, а не за пп.11 п.176 (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення спеціального звання чи позбавлення права займати певні посади).

Законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Кримінальна відповідальність настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено КПК України. Натомість підстави та порядок притягнення особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту до дисциплінарної відповідальності, а також застосування заохочень визначаються Дисциплінарним статутом.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги.

Тому навіть за відсутності у майбутньому обвинувального вироку суду за результатами розгляду кримінального провадження, з урахуванням поведінки позивача та стану дотримання ним службової дисципліни, правомірним та обґрунтованим слід вважати застосування відповідачем до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення.

У межах проведеного службового розслідування встановлені фактичні дані, що підтверджують реальну наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, висновки службового розслідування відповідають вимогам щодо обґрунтованості, такі містять всі необхідні відомості, які повинні враховуватись при прийнятті вмотивованого рішення. Отже, в діях позивача наявний склад дисциплінарного проступку, а вид дисциплінарного стягнення керівництвом обрано обґрунтовано, з урахуванням встановлених обставин, та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Водночас, позовні вимоги про поновлення на службі, стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної (немайнової) шкоди також не підлягають до задоволення, оскільки такі вимоги є похідними від вищенаведених вимог.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені представником позивача в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування останнього колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Василишина Костянтина Вікторовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.04.2024р. в адміністративній справі № 500/990/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 27.06.2024р.