Справа № 380/26072/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/26072/23 пров. № А/857/12079/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Слободян І.М.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Сидорчук А.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2024р. в адміністративній справі за позовом Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платника податків до Державного підприємства «Львіввугілля» про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває в податковій заставі (суддя суду І інстанції: ОСОБА_1 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 11 хв. 09.04.2024р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 15.04.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

07.11.2023р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач Західне міжрегіональне управління /ЗХ МУ/ ДПС по роботі з великими платника податків /ВПП/ звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків Державного підприємства /ДП/ «Львіввугілля», що перебуває в податковій заставі в сумі 36002535 грн. 10 коп. (а.с.1-3).

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження із викликом сторін в судове засідання (а.с.46 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2024р. заявлений позов задоволено; надано ЗХ МУ ДПС ВПП дозвіл на погашення суми податкового боргу в розмірі 36002535 грн. 10 коп. за рахунок майна платника податків ДП «Львіввугілля», що перебуває в податковій заставі (а.с.156-159).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ДП «Львіввугілля», який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.162-168).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд надав дозвіл податковому органу на реалізацію майна готової товарної продукції, оборотних активів (вугілля), яке станом на момент розгляду справи в порядку ч.3 ст.92 ПК України є реалізованим ДП «Львіввугілля».

Вказана обставина стверджується балансами готової вугільної продукції по ДП «Львіввугілля», договорами поставок; отримані від реалізації кошти були спрямовані на виплату заробітної плати і сплату податків (зборів, обов`язкових платежів).

Також відповідач неодноразово звертався до податкового керуючого із проханням провести перевірку стану збереження активів, однак листами № 832/6/33-00-13 від 21.02.2023р., № 1320/6/33-00-13 від 16.03.2023р. позивач повідомляв, що питання вивільнення майна буде розглянуто після проведення перевірки стану збереження майна. Такі дії свідчать про свідоме затягування вивільнення майна, що реалізовано підприємством для виплати заробітної плати.

Окрім цього, доказів належного виконання податковим керуючим своїх обов`язків щодо перевірки збереженості майна, що перебуває в податковій заставі, не представлено.

Позивач ЗХ МУ ДПС ВПП скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.182-184).

Також протокольною ухвалою від 25.06.2024р. колегія суддів відхилила клопотання представника відповідача, що надійшло електронною поштою до апеляційного суду 24.06.2024р., про відкладення апеляційного розгляду справи через неможливість явки уповноваженого представника до суду по причині тимчасової непрацездатності (а.с.192-195), оскільки підтверджуючі медичні документи не дозволяють ідентифікувати особу, яка перебуває на листку непрацездатності; також відповідач ДП «Львіввугілля» не був позбавлений можливості забезпечити явку до апеляційного суду іншого уповноваженого представника.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Водночас, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засідання учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За сукупності таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач ДП «Львіввугілля» зареєстровано як суб`єкт підприємницької діяльності Сокальською районною державною адміністрацією Львівської обл. 17.01.2003р. за № 00000005.

ДП «Львіввугілля» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за № 32323256 та взято на податковий облік 28.01.2003р. за № 02-215, а з 01.01.2011р. відповідач перебуває на обліку як великий платник податків у ЗХ МУ ДПС ВПП (а.с.12).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2023р. у справі № 380/3602/23, яке набрало законної сили 30.05.2023р., позов ЗХ МУ ДПС ВПП задоволено; стягнуто з рахунків у банках, обслуговуючих ДП «Львіввугілля», та за рахунок готівки, що належить ДП «Львіввугілля», податковий борг в сумі 36915522 грн. (а.с.41-43).

З метою погашення заборгованості податковим органом на адресу ДП «Львівугілля» надсилалися перша податкова вимога форми «Ю1» № 1/171 від 17.06.2003р. та друга податкова вимога форми «Ю2» № 2/175 від 22.07.2003р. (а.с.7).

Податковим органом на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2023р. у справі № 380/3602/23 скеровано платіжні інструкції на примусове списання (стягнення) коштів в банки, які обслуговують відповідача, однак такі повернуто без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках у банках (а.с.11, 15-37).

Згідно з актом опису майна (щодо заміни предмета податкової застави) № 8-з від 13.07.2023р. у податкову заставу передано вугілля марки ГЖ (0-200), зольністю 52,5 %, вологістю 4,1 %, що зберігається на складі ВП «Шахта «Червоноградська» кількістю 7600 т початковою вартістю 14222792 грн (вартість за одиницю 1871 грн. 42 коп.) та вугілля марки Г (Г2) (0-200), зольністю 55,0 %, вологістю 5,6 %, що зберігається на складі ВП «Шахта «Межирічанська» кількістю 5391 т початковою вартістю7542548 грн. 10 коп. (вартість за одиницю 1399 грн. 10 коп.), про що внесено запис у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна (а.с.38, 39).

Відповідно до акту опису майна (щодо заміни предмета податкової застави) № 10-з від 17.12.2020р. у податкову заставу передано вугілля марки Г (Г-2)Р (0-200), зольність 28 %, волога 6,7 %, що зберігається на складі ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» кількістю 10035 т початковою вартістю 15825195 грн. (вартість за одиницю 1577 грн.), про що внесено запис у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна (а.с.39-40).

Оскільки вжиті позивачем заходи не призвели до погашення відповідачем податкового боргу, податковий орган звернувся до суду із вимогою надати дозвіл на погашення податкового боргу ДП «Львіввугілля» за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган підтвердив вжиття усіх послідовних дій щодо погашення суми податкового боргу відповідача, які передують зверненню до суду з позовними вимогами про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, проте позитивних результатів ці заходи не дали внаслідок відсутності коштів на рахунку платника.

Стосовно покликань відповідача щодо реалізації майна, яке зазначено в актах опису майна в податкову заставу, то такі судом відхилені, оскільки належних доказів реалізації майна, зазначеного в акті № 10-з від 17.12.2020р. не надано.

Сформовані судом першої інстанції висновки колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Статтею 19 Конституції України, зокрема, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодексу /ПК/ України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Норми пп.14.1.137 п.14.1 ст.14 ПК України встановлюють, що орган стягнення державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Підпунктом 14.1.155 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податкова застава спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Приписами п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом 20.1.34-1 п.20.1 ст.20 ПК України визначено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу або його частини за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно п.87.1 ст.87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з рахунків платника податків, відкритих у банках, небанківських надавачах платіжних послуг.

Сплату грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4-1 статті 43 цього Кодексу;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до пункту 200.2 статті 200 цього Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.87.2 ст.87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (п.95.1 ст.95 ПК України).

Згідно п.87.3 ст.87 ПК України що не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків: майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави; майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків, у тому числі (але не виключно) майно, передане платнику податків у лізинг, оренду, схов (відповідальне зберігання), ломбардний схов, на комісію (консигнацію); давальницька сировина, надана підприємству для переробки, крім її частини, що надається платнику податків як оплата за такі послуги, а також майно інших осіб, прийняті платником податків у заставу чи заклад, довірче та будь-які інші види агентського управління; майнові права інших осіб, надані платнику податків у користування або володіння, а також немайнові права, у тому числі права інтелектуальної (промислової) власності, передані в користування такому платнику податків без права їх відчуження; Кошти кредитів або позик, наданих платнику податків кредитно-фінансовою установою, що обліковуються на позичкових рахунках, відкритих такому платнику податків, суми акредитивів, що виставлені на ім`я платника податків, але не відкриті, суми авансових платежів та попередньої оплати за контрактами підприємств суднобудівної промисловості (клас 35.11 група 35 КВЕД ДК 009:2005), отримані від замовників морських та річкових суден та інших плавучих засобів; майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств. Порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, встановлюється Фондом державного майна України; майно, вільний обіг якого заборонено згідно із законодавством України; майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України "Про заставу"; кошти інших осіб, надані платнику податків у вклад (депозит) або довірче управління, а також власні кошти юридичної особи, що використовуються для виплат заборгованості з основної заробітної плати за фактично відпрацьований час фізичним особам, які перебувають у трудових відносинах з такою юридичною особою.

Пунктом 87.6 ст.87 ПК України передбачено, що у разі відсутності у платника податків, що є філією, відокремленим підрозділом юридичної особи, майна, достатнього для погашення його грошового зобов`язання або податкового боргу, джерелом погашення грошового зобов`язання або податкового боргу такого платника податків є майно такої юридичної особи, на яке може бути звернено стягнення згідно з цим Кодексом.

Порядок застосування пунктів 87.5 і 87.6 цієї статті визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу, про що зазначено у п.88.1 ст.88 ПК України.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (п.88.2 ст.88 ПК України).

Згідно з п.п.89.1.1, 89.1.2 п.89.1 ст.89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Пунктом 89.2 ст.89 ПК України визначено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.89.3 ст.89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Згідно з п.89.5 ст.89 ПК України у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.

Платник податків зобов`язаний не пізніше робочого дня, наступного за днем набуття права власності на будь-яке майно, повідомити контролюючий орган про наявність такого майна. Контролюючий орган зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання зазначеного повідомлення прийняти рішення щодо включення такого майна до акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави та балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, або відмовити платнику податків у включенні такого майна до акта опису.

У разі якщо контролюючий орган приймає рішення про включення майна до акта опису, складається відповідний акт опису, один примірник якого надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

До прийняття відповідного рішення контролюючим органом платник податків не має права відчужувати таке майно.

У разі порушення платником податків вимог цього пункту він несе відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п.89.8 ст.89 ПК України контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Згідно п.п.95.1, 95.2 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 ст.95 ПК України передбачено, що контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Отже, діюче законодавство визначає певну послідовність вжиття заходів податковим органом задля погашення податкового боргу платника податків.

При цьому, первинно податковий орган погашає податковий борг за рахунок готівкових коштів та коштів платника податків, що знаходяться на його банківських рахунках. Підставою для таких дій є рішення суду, прийняте за позовом податкового органу.

У випадку недостатності вказаних коштів податковий орган вправі перейти до погашення боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває в податковій заставі. Для цього податковий орган повинен звернутися до суду із позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває в податковій заставі.

Обов`язковими умовами, наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду з позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення контролюючого органу до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку; відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків; наявність майна платника податків - боржника у податковій заставі.

Також під час розгляду справи податковий орган повинен довести належними і достатніми доказами недостатність грошових коштів платника податків для погашення податкового бору в повному обсязі, а також надати докази суду вжиття заходів для стягнення вказаних коштів.

Матеріалами справи достовірно стверджується, що за відповідачем ДП «Львіввугілля» на час звернення до суду із розглядуваним позовом значиться податковий борг у розмірі 821446568 грн. 30 коп., що підтверджується довідкою про розрахунок суми податкового боргу по податку на додану вартість /ПДВ/; доказів його повного погашення суду не представлено (а.с.6).

Водночас, податковий орган звернувся до суду із розглядуваним позовом щодо надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває в податковій заставі, на суму 36002535 грн. 10 коп.

Також податковим органом вживалися заходи щодо стягнення суми податкового боргу шляхом примусового стягнення грошових коштів з банківських рахунків платника податків, однак такі результатів не дали через недостатність у відповідача грошових коштів.

З метою забезпечення виконання платником податків обов`язку по погашенню податкового боргу його майно передано у податкову заставу; доказів неправильного включення майна до актів опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не представлено.

Отже, враховуючи, що відповідачем не погашено податковий борг, його стягнення з рахунків відповідача та за рахунок готівки не відбулося через відсутність грошових коштів на рахунках відповідача у банківських установах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна відповідача, вказаного в актах опису майна № 10-з від 17.12.2020р. і № 8-з від 13.07.2023р. та на яке поширюється право податкової застави.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та відповідають фактичним обставинам справи.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що позивачем здійснені належним чином всі необхідні заходи, що передують зверненню податкового органу до суду щодо надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Стосовно покликань апелянта про реалізацію майна, що перебувало в податковій заставі, неналежне виконання податковим керуючим своїх обов`язків тощо, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з актом опису майна (щодо заміни предмета податкової застави) № 8-з від 13.07.2023р. у податкову заставу передано вугілля марки ГЖ (0-200), зольністю 52,5%, вологістю 4,1%, що зберігається на складі ВП «Шахта «Червоноградська» кількістю 7600 т початковою вартістю 14222792 грн. (вартість за одиницю 1871 грн. 42 коп.) та вугілля марки Г (Г2) (0-200), зольністю 55,0 %, вологістю 5,6 %, що зберігається на складі ВП «Шахта «Межирічанська» кількістю 5391 т початковою вартістю7542548 грн. 10 коп. (вартість за одиницю 1399 грн. 10 коп.), про що внесено запис у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна.

Відповідно до акту опису майна (щодо заміни предмета податкової застави) № 10-з від 17.12.2020р. у податкову заставу передано вугілля марки Г (Г-2)Р (0-200), зольність 28%, волога 6,7%, що зберігається на складі ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» кількістю 10035 т початковою вартістю 15825195 грн (вартість за одиницю 1577 грн), про що внесено запис у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна.

З вищевказаних актів слідує, що у податкову заставу передано майно - вугілля, що знаходяться на складах відокремлених підрозділів ДП «Львіввугілля», яке не є основними фондами, а є оборотними активами, а тому до них може бути надано дозвіл на погашення суми податкового боргу за рахунок його продажу.

В той же час, відповідач зазначив, що майно, зазначене в акті опису майна № 10-з від 17.12.2020р., яким описано вугілля марки Г(Г-2) Р (0-200), зольність 28 %, волога 6,7 %, що зберігається на ВП Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» в кількості 10035 тон на загальну суму 15825195 грн., було реалізовано відповідно до вимог ч.3 п.92.1 ст.92 ПК України, як наслідок, не може бути реалізовано в рахунок погашення суми податкового боргу ДП «Львіввугілля» відповідно до приписів п.95.3 ст.95 ПК України.

На підтвердження таких доводів відповідач додав договори із ПАТ «Центренерго» та ТзОВ «Д.Трейдінг» - відповідно № 111/8 від 05.03.2021р. та № 1-1-2021/015 від 23.02.2021р. (а.с.61-68, 69-74).

Водночас, належних доказів реалізації вугілля, що зазначено у вищевказаних актах опису майна, відповідач не представив.

Надані договори поставки вугілля, показники роботи підприємства видобуток рудого вугілля, об`єм реалізованої продукції, зведена реалізація вугілля по ВП «Вуглезбут» ДП «Львіввугілля» за 2021-2023 роки, відомості про відвантаження вугілля споживачам за період 2021-2023 років, не відносяться до первинних документів, визначених Законом України № 996-XIV від 16.07.1999р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р.

Окрім цього, відповідно до листа ДП «Львіввугілля» № 2/360 від 26.02.2024р. на аварійних вугільних складах шахт ДП «Львіввугілля» (шахти «Межирічанська», «Відродження», «Степова», «Червоноградська», «Лісова») в наявності є необхідна кількість вугілля для забезпечення актів опису майна, що серед іншого підтверджується щомісячними маркшейдерськими замірами залишків вугілля станом на 01 число кожного місяця, зокрема станом на 01.02.2024р. по замірах залишки на аварійних вугільних складах становили 30208 тон (а.с.137).

Додатково колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до п.92.1 ст.92 ПК України платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом (ч.1).

Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу, а також у разі, якщо контролюючий орган впродовж десяти днів з моменту отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді щодо надання (ненадання) згоди (ч.2).

У разі якщо в податковій заставі перебуває лише готова продукція, товари та товарні запаси, платник податків може відчужувати таке майно без згоди контролюючого органу за кошти за цінами, що не є меншими за звичайні, та за умови, що кошти від такого відчуження будуть направлені в повному обсязі в рахунок виплати заробітної плати, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або погашення податкового боргу (ч.3).

Отже, приписи п.92.1 ст.92 ПК України передбачають загальне правило про те, що платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу.

Винятком із цього правила є ситуації, за якої в податковій заставі перебуває лише готова продукція, товари та товарні запаси; в цьому випадку платник податків може відчужувати таке майно без згоди контролюючого органу.

Разом з тим, акти опису майна № 10-з від 17.12.2020р. і № 8-з від 13.07.2023р. стосуються не лише вугілля як готової продукції, товарів та товарних запасів, а й нерухомого (водопровід, трубопровід, теплова мережа, резервуар) та рухомого (насоси, лебідка, меблі, лісопильна рама, станція компресорна) майна.

Також відповідач неодноразово звертався до ЗХ МУ ДПС ВПП для надання згоди на самостійну реалізацію вугілля, яке перебуває в податковій заставі, в тому числі й по акту опису майна (щодо заміни предмета податкової застави) № 10-з від 17.12.2020р. (а.с.105).

Отже, за таких умов відповідач не мав правових підстав для повної чи часткової реалізації заставного вугілля на підставі ч.3 п.92.1 ст.92 ПК України.

У свою чергу, неналежне виконання податковим керуючим своїх обов`язків не звільняє платника податків від дотримання порядку реалізації майна, що перебуває в податковій заставі. При цьому, відповідач не був позбавлений можливості оскаржувати такі дії податкового керуючого в установленому порядку.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ДП «Львіввугілля».

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2024р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2024р. в адміністративній справі № 380/26072/23 належить визнати такою, що втратила чинність (а.с.175-176).

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2024р. в адміністративній справі № 380/26072/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Державне підприємство «Львіввугілля».

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2024р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2024р. в адміністративній справі № 380/26072/23 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 27.06.2024р.