Справа № 420/1643/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/1643/24

Перша інстанція: суддя Єфіменко К.С.,

повний текст судового рішення

складено 18.03.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи платника податків ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи платника податків ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до суду з позовом до Фізичної особи платника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу на загальну суму 197139,74 грн., а саме:

по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 181988,23 грн. на бюджетний рахунок №UА0015744, отримувач ГУК в Од.обл./м.Одеса/11010500, , банк отримувача Казначейство України;

по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 15151,51 грн. на бюджетний рахунок №UА0015001, отримувач ГУК в Од.обл./Одеська область/ 11011001, , банк отримувача Казначейство України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на дату подання позову у відповідача наявна заборгованість по сплаті податків, яка виникла на підставі податкових повідомлень-рішень: № від 10.10.2018 року на суму 145454,59 грн. (основний платіж) та 36363,64 грн. (штрафна санкція); № від 10.10.2018 року на суму 170,00 грн. (штрафна санкція); № від 10.10.2018 року на суму 12121,21 грн. (основний платіж) та 3030,30 грн. (штрафна санкція).

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості по обов`язковим платежам та узгодженістю податкового боргу, податковий орган звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач із позовом не погодилася та просила відмовити у його задоволені, зазначаючи у відзиві на позовну заяву те, що нею не було отримано жодних податкових повідомлень-рішень, які б визначали суму чи встановлювали факт заборгованості зі сплати податків. Крім того, оскільки відповідачем не було отримано податкові повідомлення-рішення про донарахування позивачем податкові зобов`язання, то сума зобов`язання є неузгодженою, а тому це не може вважатись податковим боргом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи платника податків ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу - задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 197139,74 грн., а саме:

по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 181988,23 грн. на бюджетний рахунок №UА0015744, отримувач ГУК в Од.обл./м.Одеса/11010500, , банк отримувача Казначейство України;

по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 15151,51 грн. на бюджетний рахунок №UА0015001, отримувач ГУК в Од.обл./Одеська область/ 11011001, , банк отримувача Казначейство України.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильно застосовані норми процесуального та матеріального права, а тому, на думку апелянта, є всі правові підстави для скасування рішення.

Апелянт доводить, що контролюючим органом було пропущено строк звернення до суду із даним позовом, а суд першої інстанції не надав процесуальної оцінки клопотанню позивача про залишення позовної заяви без руху.

Крім того, за правовою позицією апелянта, податкові-повідомлення рішення, на підставі яких і утворився податковий борг не були надіслані за адресою (місцезнаходженням) платника податків ОСОБА_1 , а відтак не вважаються належним чином врученими, а податкові зобов`язання, які вони містять, не є узгодженими.

Також апелянт вказує, що податковий орган звернувся до суду 11.01.2024 року, тобто після спливу визначеного п.102.4 ст.102 ПК України спеціального строку. Таким чином, позовні вимоги не підлягали задоволенню також як такі, що прямо суперечать вимогам податкового законодавства України.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ФОПП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу форми Ф за №69291-50 від 29.05.2020 року, якою ФОПП ОСОБА_1 визначено суму податкового боргу.

Станом на 12.01.2024 року ФОПП ОСОБА_1 відповідно до довідки про суми податкового боргу та розрахунку податкового боргу загальна сума податкового зобов`язання відповідача складає 197139,74 грн., а саме по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 181988,23 грн. та військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 15151,51 грн.

Заборгованість по першому податку (181988,23 грн.) виникла в результаті нарахування:

- по податковому повідомленню-рішенню № від 10.10.2018 року на суму 145454,59 грн. (основний платіж) та 36363,64 грн. (штрафна санкція):

- по податковому повідомленню-рішенню № від 10.10.2018 року на суму 170,00 грн. (штрафна санкція).

Заборгованість по другому податку (15151,51 грн.) виникла в результаті нарахування:

- по податковому повідомленню-рішенню № від 10.10.2018 року на суму 12121,21 грн. (основний платіж) та 3030,30 грн. (штрафна санкція).

Враховуючи наявність несплаченого податкового боргу у відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом та просить стягнути такий борг у примусовому порядку.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктами 36.1 - 36.3 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку згідно з пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (п. 15.1 ст. 15 зазначеного Кодексу).

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 ПК України).

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження (п. 57.3 ст.57 Податкового кодексу України).

Згідно п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п.59.5 ст.59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Отже, колегія суддів робить висновок, що податковим законодавством України чітко унормовано механізм нарахування та сплати податків і зборів відповідними платниками, а у разі якщо ті чи інші податкові зобов`язання платником податків не виконуються, то контролюючим органом вчиняються дії примусового характеру для спонукання виконання податкового обов`язку.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Зі змісту спірних правовідносин вбачається, що предметом розгляду цієї справи є стягнення з відповідача податкового боргу, який виник на підставі прийнятих податкових повідомлень-рішень контролюючого органу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом правомірно нараховано відповідачу суму податків та штрафних санкцій, які набули узгодженості боргу, однак ФОПП ОСОБА_1 без достатніх правових підстав не здійснила оплату визначеного податкового зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Одним із основних доводів апелянта у даній справі є те, що позивач пропустив строк звернення до суду із даним позовом, а відтак вказана обставина унеможливлює задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку вказаному доводу апелянта, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

У розумінні ч.1 ст.118 КАС України, процесуальними строками - є встановлені законом або ж судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями та роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Так, інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює добросовісно ставитися до виконання учасниками процесу своїх обов`язків. Строки звернення до суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням певного спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або ж повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки ж пропуску строку звернення до суду регламентовані ст.123 КАС України.

Звертаючись до фактів даної справи, колегія суддів зазначає про те, що позивачем, у даному випадку,12.01.2024 року. було подано даний позов, предметом якого є стягнення з платника податків податкового боргу у розмірі - 197139,74 грн.

Як уже встановлено колегією суддів та не заперечується учасниками справи, заявлена ГУ ДПС в Одеській області до стягнення сума несплаченого податкового боргу у загальному розмірі - 197139,74 грн., фактично виникла на підставі прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Зазначена обставина не є спірною у межах даних правовідносин та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 102.4. ст. 102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року №533-IX, який набрав чинності 18.03.2020 року, до Податкового кодексу України внесено зміни. Зокрема, підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" доповнено пунктами 52-1-52-5.

Згідно з пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (із змінами, внесеними Законом України від 13.05.2020 року № 591-IX, що набрав чинності 29.05.2020 року) на період з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупинений перебіг строків давності, передбачених статтею 102 Кодексу.

Проте дія пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України зупинялася на період дії воєнного, надзвичайного стану відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року №2120-IX (далі Закон №2120-IX), який набрав чинності 17.03.2022 року.

Законом №2120-IX запроваджувалася альтернативна норма щодо зупинення перебігу строків п. 102.9. ст. 102 Податкового кодексу України, згідно якої на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У подальшому прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» від 12.05.2022 року №2260-IX (далі Закон №2260-IX), що набрав законної сили 27.05.2022 року та яким п. 102.9. ст. 102 Податкового кодексу України доповнено словами «крім випадків, передбачених цим Кодексом» та змінено редакцію пп. 69.9. п. 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, виклавши його наступним чином: для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім виключень, які не стосуються стягнення податкового боргу за рішенням суду.

Відповідно, з набранням 27.05.2022 року чинності Законом №2260-IX діяло загальне правило п. 102.9. ст. 102 Податкового кодексу України про зупинення перебігу строків згідно Податкового кодексу України, з якого могли передбачатися виключення, та пп. 69.9. п. 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, який фактично повторював загальне правило та визначав відповідні конкретні виключення з нього, які не стосувалися перебігу строку звернення до суду контролюючим органом з позовом про стягнення податкового боргу.

Проте, 01.08.2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30.06.2023 року №3219-IX (далі Закон №3219-IX), яким п. 102.9. ст. 102 Податкового кодексу України виключено, а редакцію пп. 69.9. п. 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України викладено наступним чином:

Тимчасово, до 01.08.2023 року, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім виключень, які не стосуються стягнення податкового боргу за рішенням суду.

Отже, з 02.08.2023 року остаточно скасовано зупинення строків звернення до суду з цим позовом, яке було запроваджено в зв`язку з дією правового режиму воєнного стану.

При цьому згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно, в період з 18.03.2020 року (згідно Закону №533-IX від 17.03.2020 року та наступними змінами Закону №591-IX) по 16.03.2022 року строк звернення до суду з цим позовом було зупинено в зв`язку з дією карантину, згідно пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України

Закон №2120-IX з 17.03.2022 зупинив дію цих положень, які в подальшому 30.06.2023 року втратили юридичну силу в зв`язку з закінченням самого карантину, з цієї дати зупинення строку звернення до суду з цим позовом передбачалося п. 102.9. ст. 102 та пп. 69.9. п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Отже, з 17.03.2022 року до 01.08.2023 року зупинення перебігу строку для звернення з цим позовом передбачалося в зв`язку з дією правового режиму воєнного стану. Але з 01.08.2023 року набрав чинність Закон №3219-IX, який скасував п. 102.9. ст. 102 Податкового кодексу України, а пп. 69.9. п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України змінив, фактично визначивши 01.08.2023 року останнім днем зупинення строку, в зв`язку з чим з 02.08.2023 року перебіг строку відновився.

Узагальнено вищевикладене свідчить, що зупинення строку звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу діяло з 18.03.2020 року по 01.08.2023 року. Позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом 12 січня 2024 року.

Враховуючи те, що податковий борг виник у позивачау листопаді 2018 року, а також ту обставину, що строк, визначений Податковим кодексом України для стягнення податкової заборгованості з 18.03.2020 року по 01.08.2023 року зупинявся, то судова колегія констатує, що у цій справі строк звернення до суду з цим позовом не пропущено. З огляду на це доводи відповідача у цій частині є необґрунтованими та наявні правові підстави для їх відхилення.

Покликання апелянта на положення КАС України в частині необхідності застосування тримісячного строку звернення до суду (арк. 2 апеляційної скарги) апеляційним судом також не приймаються, оскільки як передбачено ч. 2 ст. 122 КАС України, цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року по справі № 640/26239/20 прийшов висновку, що строк стягнення контролюючим органом в судовому порядку сум грошових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями, у зв`язку з непогашенням таких платником у добровільному порядку, становить 1095 днів.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2022 року по справі № 120/118/21-а.

Отже, з урахуванням положень статті 102 ПК України та правових позицій Верховного Суду, які підлягають застосуванню на підставі ч. 5 ст. 242 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку позивач дотримався строку звернення до суду із даним позовом, а відтак підстав для застосування заходів процесуального характеру у вигляді залишення позовної заяви без розгляду не має.

Не надання судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні процесуальної оцінки щодо дотримання позивачем строку звернення до суду у даному випадку не є самостійною підставою для скасування судового рішення у зв`язку із тим, що такі доводи були уважно розглянуті судом апеляційної інстанції та визнано їх необґрунтованими, а відтак слід констатувати, що загалом ця обставина не могла вплинути на правильність прийняття судом першої інстанції судового рішення по суті заявленого позову.

Щодо доводів апелянта про те, що податковий борг не є узгодженим у зв`язку із направленням контролюючим органом податкових повідомлень-рішень за іншою адресою, яка до того ж не є поштовою адресою відповідача як платника податків, колегія суддів враховує наступне.

Пунктом 42.2 ст.42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Зазначене кореспондується з п.6 Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року №610.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи в розумінні ст.45 ПК України визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Пунктом 63.5 ст.63 ПК України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.70.1 ст.70 ПК України Державний реєстр фізичних осіб платників податків формує та веде Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Згідно пп.70.4.3 п.70.4 ст.70 ПК України до Державного реєстру фізичних осіб платників податків вносяться відомості про державну реєстрацію, реєстрацію та взяття на облік фізичних осіб - підприємців і осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема і відомості місце провадження діяльності, телефони та іншу додаткову інформацію для зв`язку з фізичною особою - підприємцем чи особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Відповідно до п.70.6 ст.70 ПК України органи державної реєстрації актів цивільного стану, органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб зобов`язані подавати відповідним контролюючим органам інформацію щодо зміни даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ФОПП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6)

Податкові повідомлення-рішення позивачем надсилались ОСОБА_1 за адресою, а саме: АДРЕСА_2 (а.с.17-18).

Також з матеріалів справи встановлено, що податковим органом відповідачу рекомендованим листом була надіслана податкова вимога форми Ф №69291-50 від 29.05.2020 року за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, АДРЕСА_3 .

Таким чином, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, судова колегія приходить висновку, що у даному випадку контролюючим органом з дотриманням вимог податкового законодавства України відповідачу надіслано податкові-повідомлення рішення та вимогу, які не оскаржувалися ні в адміністративному, ні в судовому порядку. З огляду на це, визначені цими рішеннями суми податкових зобов`язань є узгодженими, а тому набули статусу податкового боргу.

Колегія суддів зазначає, що наявність узгодженого податкового боргу відповідача в рамках даної справи є доведеною, і відповідач не оспорює підстави для нарахування йому вказаних вище податкових зобов`язань, а тому є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Покликання апелянта на те, що надіслані контролюючим органом рішення не містять опису вкладення судова колегія відхиляє, оскільки така вимога до поштової кореспонденції контролюючого органу з огляду на положення статті 42 ПК України законодавцем не встановлюється, а означений довід апелянта є суб`єктивним трактуванням положень податкового законодавства України.

Також суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта про те, що постановою Одеського апеляційного суду від 23.06.2021року у справі №522/2149/19 ОСОБА_1 було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 і виселено її із приміщень вказаного домоволодіння, оскільки дана обставина в контексті спірних правовідносин не має правового значення. При цьому, судова колегія зважає на те, що відповідачем не надавалася податковому органу інформація про зміну місця свого проживання, як і не вносилися зміни до Єдиного державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягали задоволенню, оскільки матеріали справи висновки суду не спростовують, а доводи апелянта не знайшли своє підтвердження під час розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожноїпідстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а такожвід різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з вимогами ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню, про що судом першої інстанції зроблено правильний висновок.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи платника податків ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко