Справа № 260/8804/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/8804/23 пров. № А/857/4487/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року (головуючий суддя Маєцька Н.Д., м. Ужгород) у справі №260/8804/23 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

16.10.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби; зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 13.03.2016 №178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списів особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів речового майна, визначеними станом на 01.01.2022 розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.01.2022 №27/0/10-22-Р Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що до спірних правовідносин повинна застосовуватись Інструкція про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України №1132 від 31.10.2016 року, адже саме ця Інструкція регулює правовідносини, що виникають між військовослужбовцем та Державною прикордонною службою України щодо компенсування грошових коштів за неотримане речове майно. Вважає, що нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу. Наголошує про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про залишення позову без розгляду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказами ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.12.2021 року №570-ОС підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас відповідно до підп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та від 08.02.2022 року №57-ос виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Під час проходження військової служби та звільнення ОСОБА_1 перебував на речовому забезпеченні у НОМЕР_1 прикордонному загоні. У зв`язку із звільненням з військової служби ОСОБА_1 подав рапорт про нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно.

22.02.2022 позивачем було отримано довідку-розрахунок від 08.02.2022 № 11/22 на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна у розмірі 67244,58 грн.

26 квітня 2022 року позивачу виплачено компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 66235,91 грн, що підтверджується випискою з Приватбанку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі №260/1053/22, зокрема, визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 Прикордонного загону щодо непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення зі списків особового складу загону 08.02.2022 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Стягнуто із НОМЕР_1 Прикордонного загону на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в розмірі 1008,67 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у наведеній вище частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року залишено без змін.

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно нарахував грошову компенсацію за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків частини, а тому 16.10.2023 звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при порівнянні цін на предмети обмундирування, зазначені у довідці №11/22 на виплату позивачу при звільненні компенсації за неотримане речове майно, встановлено невідповідність цін, визначених розпорядженням від 14.01.2022 року №27/0/10-22-Р.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції зазначає, що першочерговим є вирішення питання про належне з`ясування судом першої інстанції обставин дотримання позивачем строку звернення з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати можливість звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом у справі №240/12017/19. Крім того, у цій постанові Верховний Суд наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Отже, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Наслідки пропуску строку звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 5 ст. ст.122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

22.03.2016 року набув чинності Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 (далі - Порядок №178).

Відповідно до пунктів 2-3 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п.4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Колегія суддів зазначає, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується після звільнення зі служби та на підставі заяви (рапорту), а отже речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю.

Також речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування) та інвентарним майном, яке є власністю установ та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням).

Подібний висновок міститься у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, в якій вирішувалось питання наявності чи відсутності підстав для застосування ст.ст.116, 117 КЗпП України у разі невиплати (несвоєчасної виплати) військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Враховуючи визначену правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом, встановлений ч.5 ст.122 КАС України, є один місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.09.2023 у справі №260/4686/22.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2022 року позивач вже звертався до суду із позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу в день виключення зі списків частини (08.02.2022) грошової компенсації за неотримане речове майно.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі №260/1053/22, яке залишене в тій частині без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2023 року, визнано протиправною бездіяльність Прикордонного загону щодо непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення зі списків особового складу загону 08.02.2022 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Стягнуто із НОМЕР_1 Прикордонного загону на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в розмірі 1008,67 грн.

З постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у справі №260/1053/22 апеляційним судом встановлено, що 22.02.2022 позивачем було отримано довідку-розрахунок від 08.02.2022 № 11/22 на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна у розмірі 67244,58 грн.

26.04.2022 відповідачем здійснено виплату позивачу компенсації за невидане речове майно у розмірі 66235,91 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 25.04.2022 №397.

Відповідно до ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивач достовірно дізнався про порядок та розмір виплати компенсації за неотримане речове майно 22.02.2022, тобто тоді, коли ним було отримано довідку-розрахунок від 08.02.2022 № 11/22, з якої вбачається, що виплата здійснювалась за цінами станом на 01.01.2022 із врахуванням пропорції часу.

До суду з позовом про виплату грошової компенсації за належне, але неотримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку №178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списів особового складу, позивач звернувся 16.10.2023, тобто більше ніж через рік з моменту, коли дізнався про порушення своїх прав.

Поважних підстав для пропуску звернення до суду позивачем не зазначено і апеляційним судом не встановлено.

Оскільки позивач звернувся з позовом до суду 16.10.2023, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, визначеного частиною 5 статті 122 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що на підставі статті 240 КАС України слід залишити позов без розгляду.

При цьому, слід наголосити, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Вирішення питання щодо застосування строків звернення до адміністративного суду передує вирішенню спору по суті, що судом першої інстанції залишено поза увагою.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Kutic v. Croatia, заява №48778/99).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317, 319 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, а саме, не досліджено питання строку звернення до суду, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви без розгляду.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 240, 311, 317, 319, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року у справі №260/8804/23 скасувати та ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник