Справа № 260/4567/22
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 червня 2024 рокум. Ужгород№ 260/4567/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач 2), в якому просив:

1) визнати незаконним та скасувати пункт п. 1.1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 56 від 25.02.2022 в частині п.19 додатку 1 до даного наказу;

2) визнати незаконним та скасувати та п.1.107 наказу ТВО начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 № 2 від 25.02.2022;

3) стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору;

4) про день та час розгляду справи за цим позовом повідомити сторони по справі (а.с.1-5).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 лютого 2022 року позивачем отримано повідомлення про призов для проходження військової служби у Збройних Силах України (далі - ЗСУ), як військовозобов`язаного. Одночасно, 25 лютого 2022 року, згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 56, а саме: додатку № 1 п. 19 ОСОБА_1 було призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період. У подальшому згідно п. 1.107 наказу ТВО начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 № 2 від 25 лютого 2022 року позивача зараховано до списків особового складу як військовозобов`язаного, який прибув із районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та зараховано до ЗСУ, як солдата запасу «Стрільцем стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, ВОС-100915А». Позивач вважає вищевказані накази такими, що прийняті з порушенням вимог діючого законодавства. Зокрема зазначає, що 20 червня 2022 року він звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням щодо звільнення його від мобілізації з урахуванням того, що у нього на утриманні перебуває 3 неповнолітніх дітей, зокрема: син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Разом із цим, відповідь на його звернення у встановлені Законом строки отримана не була, у зв`язку із чим 04 серпня 2022 року позивачем було скеровано скаргу до ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами розгляду даної скарги 17 серпня 2022 року позивачем отримано відповідь з ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою йому фактично відмовлено у задоволенні його прохання щодо видачі наказу про звільнення від призову під час мобілізації. Однією з підстав прийняття даного рішення зазначеного у вищевказаному листі слугувало те, що позивачем не були пред`явлені документи які дають право на звільнення від призову під час мобілізації.

Однак, із даним твердження позивач не погоджусь з урахуванням того, що ним посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_1 був пред`явлений військовий квиток у якому зазначено, що ОСОБА_1 являється батьком 3 неповнолітніх дітей.

Разом з тим, положеннями ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. З огляду на викладене п. 1.1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 56 від 25 лютого 2022 року в частині п. 19 додатку 1 до даного наказу та п. 1.107 наказу ТВО начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 за № 2 від 25 лютого 2022 року щодо призову та подальшого проходження військової служби ОСОБА_1 незаконні та підлягають скасуванню. Вищезазначені обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у даній справі та запропоновано відповідачам в разі заперечення проти позову надати письмовий відзив на такий (а.с.28, 29).

Військова частина НОМЕР_2 надіслала на адресу суду письмовий відзив, згідно змісту якого вбачається наступне. У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п. 21 частини першої ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 в Україні введено воєнний стан. На підставі ч.2. ст. 102, п.п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Указом Президента України від 24.02.2022р. № 69/2022 в Україні оголошено загальну мобілізацію. П.2. цього Указу постановлено мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва.

Частиною шостою статті 2 закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначені види військової служби, до яких відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Позивач був призваний саме на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та призначений на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 наказом від 25,02.2022 №2.

Згідно п.5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України.

Стаття 1 Статуту внутрішньої служби(далі- Статут) регламентує, що Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Статтею 3 Статуту визначено, що військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно- правовими актами.

Статтею 11 Статуту зазначено, що до загальних обов`язків військовослужбовців віднесено необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою.

Відповідно до п.8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою KM України від 23.02.2022р. № 154 завдання щодо виконання завдання з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, призову громадян на військову службу покладені саме на РТЦК та СП, яким є Відповідач-1. Рішення щодо призову на військову службу за мобілізацією приймалося саме Відповідачем-1, на якого законом покладений обов`язок як визначити придатність особи до військової служби, так і встановити наявність або відсутність юридичних і фактичних перешкод для такого призову, визначених законом. З точки зору ст. 19 Конституції України Відповідач-2, діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України, не вправі підміняти функціонально Відповідача-1 та контролювати виконання Відповідачем-1 функцій та обов`язків, визначених актами чинного законодавства України. Правом скасовувати чи змінювати оспорюване мобілізаційне розпорядження Відповідача-1 Відповідач-2 законодавчо не наділений.

Видаючи оскаржуваний наказ про зарахування Позивача за направленням Відповідача-1 до в/ч НОМЕР_2 Відповідач-2 розумно і об`єктивно виходив з того, що направляючи особу до в/ч НОМЕР_2 , Відповідачем-1 здійснені всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, звільняючих Позивача від призову на військову службу. Відповідач-2 не мав права не зарахувати Позивача до списків особового складу в/ч НОМЕР_2 , адже мав беззаперечні правові підстави для видання оскаржуваного Позивачем наказу, повідомлені Відповідачем-1 відповідно до актів чинного законодавства в оборонній та мобілізаційній сферах.

Крім того, згідно з абз.2 п.2.8. р.ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в Збройних Силах України, затвердженої Наказом МОУ від 26.05.2014р. № 333, зареєстровано ним в Міністерстві юстиції України 12.06.2022р. за № 611/25388 зарахування до списків військової частини прибулого особового складу є для військовослужбовців іменні списки команд, приписи та документи, що посвідчують особу військовослужбовця. У свою чергу п. 9 зазначеного Положення на Відповідача-1 покладено здійснення призову громадян на військову службу. У розумінні п.п. 97 - 98 Положення, затвердженого Постановою KM України від 20.01.2021р. № 100 формування зазначених команд і їх списків покладено на ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Виходячи із цього, командир в/ч НОМЕР_2 не міг відмовити в зарахуванні Позивача до списків особового складу зазначеної військової частини та видав оспорюваний наказ №2 від 25.02.2022 року.

Крім зазначеного, Позивач у позовній заяві зазначає, що лише 20.06.2022 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою про звільнення його від мобілізації у зв`язку з вихованням 3-ох неповнолітніх дітей, хоча призваний був 25.02.2022 року. Даний факт свідчить про те, що на момент призову Позивач не заявляв про наявність у нього підстав для відстрочки від призову, так як в матеріалах справи відсутні докази того, що він звертався з подібними заявами до посадових осіб РТЦК та військової частини саме до 20.06.2022 року.?

Одним з аргументів на свою користь Позивач вважає те, що ним було пред`явлено посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_6 військовий квиток, із записів в якому видно, що він є батьком 3-ох дітей. Слід звернути особливу увагу суду, що запис третьої дитини зроблено іншою рукою та іншим чорнилом, які не відповідають записам перших двох. Складно прийти до висновку, коли саме зазначений запис було зроблено, можливо припустити, що пізніше, але, безумовно вказує на те, що доказ не може враховуватись судом як належний, допустимий, достовірний і достатній. Враховуючи важливість отримання відстрочки від призову для Позивача, у нього була можливість та спосіб завчасно підготувати та надати копії свідоцтв про народження дітей безпосередньо в РТЦК та військову частину, але дивним чином Позивач цим не скористався.

Окремою позовною вимогою Позивач просить суд визнати незаконним п. 1.107 наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2022 №2, але, в той же час належним чином не доводить, в чому саме полягає протиправність зазначеного розпорядчого акту з посиланням на відповідні правові норми.

Слід окремо звернути увагу суду на те, що Позивача було відправлено з ІНФОРМАЦІЯ_6 та зараховано до списків особового складу частини наказом Відповідача 2 від 25.02.2022 №2 (по стройовій частині) і саме з цього дня останній розпочав проходження військової служби в пункті постійної дислокації у м. Мукачево Закарпатської області. Наказом того ж Відповідача 2 від 25.04.2022 №60 (по стройовій частині) Позивача було відряджено для виконання бойових завдань до зони бойових дій в складі оперативно-стратегічного угрупування «Хортиця». Тобто, весь цей час, з 25.02.2022 року і до 25.04.2022 року Позивач міг скористатись можливістю захисту своїх порушених прав та звернутися за правовою допомогою з метою їх реалізації, так як весь цей час знаходився в пункті постійної дислокації в АДРЕСА_2 .

Відповідач 2 вважає, що позивач не обґрунтував із посиланням на належні, допустимі, достовірні і достатні докази у чому конкретно полягає порушення охоронюваних законом прав, свобод та інтересів з боку Відповідача 2 відтак, просив відмовити в задоволенні позову (а.с.34-37).

У подальшому ІНФОРМАЦІЯ_7 надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву згідно змісту якого вбачається, що останній заперечує проти позовних вимог, оскільки позов вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зокрема у відзиві зазначив, що згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, згідно Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, в Україні оголошено та проводиться загальна мобілізація. На виконання Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_1 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_8 ), написав та подав заяву про відмову від проходження медичного огляду, оскільки на момент його проходження вважав себе здоровим та придатним для проходження служби за призовом. Жодних документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 не надав, із заявами не звертався. Тобто, лише після визнання медичною комісією особи придатною до військової служби у воєнний час, особа може звертатись до територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про надання відстрочки. Позивач цього не робив. Відтак, 25 лютого 2022 року був призваним для проходження військової служби під час мобілізації у військову частину НОМЕР_2 . Відповідач 1 вважає, що дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо призову позивача для проходження військової служби під час мобілізації були правомірними та законними.

З приводу звернення позивача 20 червня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 з проханням щодо звільнення його від мобілізації з урахуванням того, що у нього на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей відповідач 1 у відзиві зазначив наступне. Згідно облікових даних ІНФОРМАЦІЯ_6 , у позивача перебуває на утриманні двоє неповнолітніх дітей, а саме - ОСОБА_5 , 2007 р.н. та ОСОБА_6 , 2011 р.н.. Відповідь на звернення позивача від 20 червня 2022 року було надіслано вчасно, згідно штампу вихідної кореспонденції від 27 червня 2022 року вих. №3000/1/1.

Відносно твердження позивача про запис щодо трьох дітей у військовому квитку, то відповідач 1 у відзиві зазначити, що згідно п. 1 «Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу», затверджене Указом Президента України від 30 грудня 2016 року № 582/2016, військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу (далі - військовий квиток) є документом, що посвідчує особу військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку (додаток до позовної заяви № 3). Зазначений документ не засвідчує перебування на утриманні неповнолітніх дітей. Факт утримання трьох неповнолітніх дітей позивач міг засвідчити трьома свідоцтвами про народження дітей, які на момент призову не досягли 18 річного віку.

Військовий квиток військовослужбовця ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_9 05 червня 2015 року, підтверджує, що йому присвоєно звання солдат, наказом № 73 від 02.06.2008 року (аркуш 10 військового квитка), перебував у II категорії обліку запасу (аркуш 13 військового квитка). Крім того, згідно записів військового квитка ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 , на сторінці 14 п. 27, військовослужбовець неодноразово проходив навчальні та спеціальні збори. З огляду на зазначене, відповідач 1 просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову повністю (а.с.41-44).

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 25 лютого 2022 року ОСОБА_1 призваний ІНФОРМАЦІЯ_7 та направлений для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період до Військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з наказу № 56 від 25.02.2022 (по основній діяльності) (а.с.18).

Так, згідно витягу з наказу Військової частини НОМЕР_2 від 25 лютого 2022 року, солдат запасу ОСОБА_1 стрілець стрілецького відділення взводу стрілецької роти, ВОС-100915А зарахований до списків особового складу відповідної військової частини.

У позовній заяві позивач наголошує, що він є багатодітним батьком та на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей. На підтвердження даних обставин долучив в якості доказів до позовної заяви копії свідоцтв про народження його дітей та копію посвідчення багатодітного батька (а.с.13-16).

У зв`язку з тим, 20 червня 2022 року ним подано до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву з проханням звільнити його від призову, у зв`язку з наявністю підстав визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с.19, 20).

04 серпня 2022 року, у зв`язку з неодержанням відповіді на його заяву, позивач повторно звернувся до відповідача 1 із заявою щодо повідомлення про хід розгляду його клопотання про звільнення (а.с.21).

09 серпня 2022 року відповідачем 2 направлено повторно на адресу позивача лист відповідь на його заяву від 20 червня 2022 року (а.с.23).

Так, згідно змісту листа-відповіді від 27 червня 2022 року за вих. № 3000/1/1 на заяву позивача від 20 червня 2022 року, судом встановлено, що відповідач 1 повідомив ОСОБА_1 про необхідність звернення до військової частини до особового складу якої він зарахований та згідно Статуту Збройних Сил України подати відповідний рапорт.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 є громадянином України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 (а.с.7).

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, між громадянином України ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_7 15 липня 2006 року укладено шлюб, що підтверджується, наявною в матеріалах справи та відміткою у паспорті позивача (а.с.7(на звороті)).

В шлюбі вищезазначеними особами народжено дітей: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що підтверджується копіями свідоцтв виданими серії НОМЕР_5 від 08 травня 2007 року, серії НОМЕР_6 від 14 лютого 2017 року (виданого повторно) та серії НОМЕР_7 від 10 вересня 2019 року (а.с.13-15). Дані обставини також підтверджені відмітками на 1 аркуші військового квитка позивача (а.с.9).

Ба більше, в матеріалах справи наявна копія посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_8 , видана Виконавчим комітетом Мукачівської міської ради 01 листопада 2019 року, що також підтверджує перебування на утриманні позивача трьох дітей (а.с.16).

Натомість, позивача призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період. З даними обставинами ОСОБА_1 не погоджується, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Згідно Указу Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно статті 1 вищезазначеного Закону, встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно частини другої статті 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до частин п`ятої та шостої статті 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно абзаці першого частини першої вищевказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною третьої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Частиною п`ятою статті 22 вищевказаного Закону передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до вимог вищевказаної статті передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

- жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Частиною другою статті 26 цього Закону встановлено, що посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

У відповідності до Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 вбачається наступне.

Зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус (абзаци дев`ятий, десятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

Закон України "Про військову службу і військовий обов`язок" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 цього Закону регламентовано поняття військового обов`язку.

Так, згідно частин першої, другої та третьої статті 1 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Частинами п`ятою та сьомою статті 1 вищевказаного Закону передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Частиною першою статті 4 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" встановлено, що комплектування військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, зокрема Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.

Відтак, судом встановлено, що на утриманні у позивача є троє неповнолітніх дітей (віком до 18 років), що дає йому безумовну підставу, згідно статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» для отримання відстрочки від призову.

Однак, як встановлено з матеріалів справи, позивач звертався із заявою про його звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю в нього підставі встановлених статтею 23 вищенаведеного Закону.

Зокрема, заява (рапорт) відповідачем не був належним чином розглянутий.

Доказів про розгляд його рапорту у відповідності до вимог чинного законодавства суду не надано.

Відтак, вищезазначені вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 розглянути, з урахуванням висновків суду, рапорт ОСОБА_1 від 20 червня 2022 року щодо звільнення його зі служби із Збройних Сил України в запас з підстав визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».

Більше того, з огляду на положення ч.2 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

Відповідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однак, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки призначення особового складу на посади, переведення з однієї посади на іншу в межах підрозділу, переміщення, є на переконання суду, дискреційними повноваженнями відповідача.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжити всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отриманні з незалежних від нього підстав.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що для ефективного відновлення порушеного права позивача буде зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт позивача щодо звільнення його з військової служби, з врахуванням висновків суду викладеними у даному рішення, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказі - задовольнити частково.

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути, з урахуванням висновків суду, рапорт ОСОБА_1 від 20 червня 2022 року щодо звільнення його зі служби із Збройних Сил України в запас з підстав визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

4. У задоволені решти частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець