Справа № 160/9222/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2024 рокуСправа №160/9222/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
09 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які виразилися у протиправній відмові у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи до пільгового стажу за Списком №1:
з 26.04.2011 по 02.03.2015 на Державному підприємстві «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування» в ковальському цеху машиністом крана на дільниці гарячих робіт четвертого розряду;
- з 03.03.2015 по 22.09.2016 на підприємстві ГОВ «Техстандарт-Плюс» машиністом крана четвертого розряду на гарячих ділянках робіт ковальського виробництва;
- з 01.04.2019 по 23.11.2022 на підприємстві Приватне Акціонерне Товариство «Дніпровський металургійний завод» робота машиністом крана металургійного виробництва 3 розряду (зайнятий на гарячих ділянках робіт) стан «1050» дільниці станів «1050» і «800» рейкобалкового відділення та машиністом крана зайнята на гарячих ділянках робіт п`ятого ряду в фасонно-літейному цеху;
- з 01.03.2023 по дату звернення 11.01.2024 робота на підприємстві Приватне Акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» робота рампівником 2 розряду дільниці виробництва коксу у вуглекоксовому цех коксохімічного виробництва;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з моменту звернення, а саме з 11.01.2024, на підставі ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1 -р/2020 від 23.01.2020 року.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 11 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася через портал Електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії відповідно до пункту "а" статті 13 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, надавши необхідний пакет документів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.01.2024 року №51 "Про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 " позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю стажу роботи на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №51 від 19 березня 2024 року "Про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 ", позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 1 та 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю стажу роботи на пільгових умовах.

ОСОБА_1 вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.01.2024 року №51 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №51 від 19 березня 2024 року "про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 " відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з огляду на те, що вона має достатній пільговий стаж роботи за Списком №1 та досягла вікового цензу 45 років для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 квітня 2024 року для розгляду адміністративної справи №160/9222/24 визначено суддю Олійника В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

25 квітня 2024 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву вх.№15535/24, в якому представник відповідача-2 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

11 січня 2024 року позивач звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Розглянувши заяву та надані документи за принципом екстериторіальності, відповідачем встановлено, що страховий стаж позивача складає 32 роки 01 місяць 24 дні , з урахуванням вимог частини 3 статті 24 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пільговий стаж за Списком №1 - 2 роки 04 місяці 06 днів, за Списком №2 - 2 роки 06 місяців 09 днів.

Відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 відповідачем-2 прийнято рішення №51 від 18.01.2024 року "Про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах", у зв`язку з відсутністю стажу роботи на пільгових умовах.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Крім того, позивач посилається на рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, яким визнано неконституційними положення статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213.

Зазначене рішення КСУ не може бути застосоване для вирішення питання призначення пенсії позивачу, оскільки норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підлягають застосуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 11.10.2017 року.

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Норми статті 114 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

Отже, вимога щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 11.01.2024 року за пенсією відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах позивач набуде після досягнення 50 років та при наявності пільгового стажу роботи.

Таким чином, виходячи з вищезазначеного, дії відповідача-2 не суперечать чинному законодавству України, тому підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

01 травня 2024 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву вх.№16465/24, в якому представник відповідача-1 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Дослідивши заяву позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.01.2024 №51, їй повідомлено про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Так, згідно змісту вказаного рішення, вік заявника становить - 46 років.

Страховий стаж особи становить 32 роки 01 місяць 24 дні (з урахуванням в подвійному розмірі за Списком № 1), з них пільгового за Списком №1 - 02 роки 04 місяці 06 днів, за Списком №2 - 02 роки 06 місяців 09 днів.

Так, позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу необхідної тривалості, згідно поданих заявником документів.

Відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим законом.

За приписами Закону №1058-ІV розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально, залежно від набутого стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувались внески.

Відповідно до положень статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058 працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Матеріали електронної пенсійної справи ОСОБА_1 були переглянуті Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та прийнято рішення від 19.03.2024 №51 про відмову в призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу роботи.

До загального стажу зараховані всі періоди за наданими документами.

Згідно довідки уточнюючої пільговий стаж (такі довідки видаються за встановленою формою із зазначенням кількості пільгового стажу (років, місяців, днів) від 24.11.2022 року №16.4/345, яка видані ПАТ "Дніпровський металургійний завод", позивач працювала з 29.01.2019 по 31.03.2019 у шкідливих умовах праці за Списком №2 та 01.04.2019 по 31.07.2022 у шкідливих умовах праці за Списком №1.

До пільгового стажу заявниці не зараховані періоди роботи з 07.11.2019 року по 31.12.2019 року, з 01.02.2020 року по 31.05.2020 року та з 01.02.2022 року по 31.07.2022 року, оскільки зазначені періоди виключені підприємством із підрахунку пільгового стажу, що зазначено у довідці від 24.11.2022 року №16.4/345.

З урахуванням викладеного, представник відповідача-1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

10 травня 2024 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив відповідача-2, в якій представник позивача не погоджується з позицією відповідача-2 виходячи з наступного.

Період роботи з 26.04.2011 по 02.03.2015 на Державному підприємстві «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування» в ковальському цеху машиністом крана на дільниці гарячих робіт четвертого розряду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 16.01.2003 років №36 відповідає роботам по Списку №1 розділ ХІ підрозділ 11.5а машиністи кранів (кранівники), зайняті на гарячих ділянках робіт.

Період роботи з 03.03.2015 по 22.09.2016 на підприємстві ТОВ «Техстандарт-Плюс» машиністом крана четвертого розряду на гарячих ділянках робіт ковальського виробництва відповідно до Постанов Кабінету Міністрів від 16.01.2003 років № 36 та від 24.06.2016 № 461 відповідає роботам по Списку № 1 розділ ХІ підрозділ 11.5а машиністи кранів (кранівники), зайняті на гарячих ділянках робіт.

Період роботи з 01.04.2019 по 23.11.2022 на підприємстві Приватне Акціонерне Товариство «Дніпровський металургійний завод» робота машиністом крана металургійного виробництва 3 розряду (зайнятий на гарячих ділянках робіт) стан «1050» дільниці станів «1050» і «800» рейкобалкового відділення та машиністом крана зайнята на гарячих ділянках робіт п`ятого ряду в фасонно-літейному цеху відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 24.06.2016 № 461 відповідає роботам по Списку №1 розділ ІІІ Чорна металургія підрозділ 3 машиністи кранів металургійного виробництва, зайняті на гарячих ділянках робіт.

Даний період пільгового стажу за Списком №1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахований з 01.04.2019 по 31.07.2022 без зарахування періоди роботи з 07.11.2019 по 31.12.2019, з 01.02.2020 по 31.05.2020 та з 01.02.2022 по 31.07.2022, що не відповідає дійсності, адже позивач працювала з 01.04.2019 по 23.11.2022, що підтверджується записами трудової книжки.

Період роботи з 01.03.2023 по дату звернення 11.01.2024 робота на підприємстві Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» робота рампівником 2 розряду дільниці виробництва коксу у вуглекоксовому цеху коксохімічного виробництва відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 24.06.2016 №461 відповідає роботам по Списку № 1 розділ IV Виробництво коксопродуктів підрозділ 1 рампівники.

Зазначені записи в трудовій книжці завірені печатками підприємства та підписами відповідальних осіб, а також внесені відомості про документи, на підставі яких зроблені відповідні записи.

З урахування записів зазначених в трудовій книжці, позивач має достатній пільговий стаж за Списком №1, що надає їй право на призначення пенсії з віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пункту "а" статті 13 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

10 травня 2024 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив відповідача-1, в якій представник позивача не погоджується з позицією відповідача-1 виходячи з наступного.

В довідці Форма ОК-5 Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вказано, що ОСОБА_1 за періоди з 26.04.2011 по 02.03.2015, з 03.03.2015 по 22.09.2016, 01.04.2019 по 23.11.2022 та з 01.03.2023 по 31.12.2023 працювала на роботах, які відносяться до спеціального стажу, який відображається в 5 колонці в таблиці про спеціальний стаж.

Спеціальний стаж зазначений, як ЗП3013А1 та відповідає статті 13 пункту 1 підпункту «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України».

Згідно з пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Зазначеним Порядком передбачено підтвердження спеціального трудового стажу також уточнюючою довідкою саме у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а страховий стаж, набутий після 01 січня 2004 року, підтверджується довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку). Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі №161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі №577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі №446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі №550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі №195/840/17.

Таким чином, стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Рішення Конституційного суду підлягає виконанню на всій території України і всіма органами державної виконавчої влади, в тому числі і органами Пенсійного фонду України.

Так, на момент звернення за пенсією ОСОБА_1 досягла 46 років, в неї загальний трудовий стаж відповідно до Трудової книжки складає 30 років 5 місяці 4 днів (стаж підрахований без урахування норми закону про зарахування додаткових років за Списком № 1та на момент подачі заяви на призначення пенсії 11.01.2024), з яких пільгового стажу роботи за Списком № 1 (відповідно до трудової книжки) - 8 років 10 місяців 29 днів, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 дає їй право виходу на пенсію за віком за Списком №1 з 45 років.

З урахуванням викладеного, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 за професією "Машиніст крана" від 28 червня 1995 року, ОСОБА_1 має наступні період трудової діяльності:

21.06.1995 року - прийнята в цех 86 розподільником робіт другого розряду у Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод»;

- 22.09.1995 року - звільнена за власним бажанням,

- 05.10.1995 року - прийнята на роботу в соціально-побутовий комбінат відділ (столова) поваром четвертого розряду Акціонерне товариство «Дніпроважпапіргірмаш» ім.Артема м.Дніпропетровськ;

- 03.10.2000 року - звільнена за власним бажанням;

- 19.10.2000 року - прийнята в цех металоконструкцій машиністом електромостового крану четвертого розряду на підприємство Дніпропетровський електровозобудівний завод;

- 16.06.2005 року - звільнена за власним бажанням;

- 15.06.2005 року - прийнята комірником ПП «Конструкція»

- 24.10.2005 року - звільнена за власним бажанням;

- 27.10.2005 року - прийнята маляром 2 розряду в цех маляровантаження на підприємство відкрите акціонерне товариство Дніпропетровській завод металоконструкцій ім.І.В. Бабушкіна;

- 21.04.2011 року - звільнена за власним бажанням;

- 26.04.2011 року - прийнята в ковальський цех машиністом крана на дільницю гарячих робіт четвертого розряду на Державне підприємство «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування»;

- 02.03.2015 - звільнена за переведенням в ТОВ «Техстандарт - Плюс» по згоді двох керівників;

- 03.03.2015 року - прийнята за переведенням машиністом крана четвертого розряду на гарячих ділянках робіт ковальського виробництва на підприємство ТОВ «Техстандарт - Плюс»;

- 22.09.2015 року - звільнена за власним бажанням;

- 03.10.2016 - прийнята машиністом крана в трубопрокатне виробництво ТОВ «Профі Трейд»;

- 13.03.2016 року - звільнена за власним бажанням;

- 17.03.2017 року - прийнята машиністом крана в товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Пріоритет»;

- 26.12.2017 року - звільнена за згодою сторін;

- 04.01.2017 року - розпочато виплату допомоги по безробіттю Дніпровським міським центром зайнятості;

- 24.01.2019 року - припинено виплату допомоги по безробіттю;

- 28.01.2019 року - прийнята у прокатний цех №1 машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду складу готової продукції дільниці обробки рейкобалкового відділення в приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод»;

- 01.04.2019 року - переведена там же машиністом крана металургійного виробництва 3 розряду (зайнятий на гарячих ділянках робіт) стан «1050» дільниці станів «1050» і «800» рейкобалкового відділення;

- 19.08.2019 року - переведена в фасонно-літейний цех машиністом крана (крановиком) (зайнята на гарячих дільницях робіт) 5 розряду;

- 23.11.2022 року - звільнена за згодою сторін;

- 01.03.2022 року - прийнята у вуглекоксовий цех коксохімічного виробництва рампівником 2 розряду дільниці виробництва коксу в приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод», де працює по сьогоднішній день.

Крім трудової книжки в матеріалах справи є довідка форми ОК-5 Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з якої вбачається, що ОСОБА_1 за періоди з 26.04.2011 по 02.03.2015, з 03.03.2015 по 22.09.2016, 01.04.2019 по 23.11.2022 та з 01.03.2023 по 31.12.2023 працювала на роботах, які відносяться до спеціального стажу, який відображається в 5 колонці в таблиці про спеціальний стаж.

Спеціальний стаж зазначений як ЗП3013А1 відповідає статті 13 частині 1 підпункту «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України».

11 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася через портал Електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії відповідно до пункту "а" статті 13 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, надавши необхідний пакет документів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.01.2024 року №51 "Про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ", позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю стажу роботи на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №51 від 19 березня 2024 року "Про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 ", позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 1 та 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю стажу роботи на пільгових умовах та додатково повідомлено наступне.

Страховий стаж позивачки становить 30 років 1 місяць 3 дні.

Пільговий стаж за Списком №1 - 2 роки 4 місяці 6 днів, за Списком №2 - 2 місяці 3 дні.

До загального стажу ОСОБА_1 зараховані всі періоди за наданими документами.

Згідно довідки уточнюючої пільговий стаж (такі довідки видаються за встановленою формою із зазначенням кількості пільгового стажу (років, місяців, днів) від 24.11.2022 №16.4/345, яка видана ПАТ "Дніпровський металургійний завод", ОСОБА_1 працювала з 29.01.2019 по 31.03.2019 року у шкідливих умовах праці за Списком №2 та з 01.04.2019 по 31.07.2022 у шкідливих умовах праці за Списком №1.

До пільгового стажу заявниці не зараховані періоди роботи з 07.11.2019 року по 31.12.2019 року, з 01.02.2020 року по 31.05.2020 року, з 01.02.2022 року по 31.07.2022 року, оскільки зазначені періоди виключені підприємством з підрахунку пільгового стажу, це зазначено у довідці від 24.11.2022 року №16.4/345.

ОСОБА_1 вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.01.2024 року №51 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №51 від 19 березня 2024 року "про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 " відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з огляду на те, що вона має достатній пільговий стаж роботи за Списком №1 та досягла вікового цензу 45 років для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом 1частини 1 статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Судом встановлено, що станом на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії позивач досягла віку 46 років.

До пільгового стажу заявниці не зараховані періоди роботи з 07.11.2019 року по 31.12.2019 року, з 01.02.2020 року по 31.05.2020 року, з 01.02.2022 року по 31.07.2022 року, оскільки зазначені періоди виключені підприємством з підрахунку пільгового стажу, ще зазначено у довідці від 24.11.2022 року №16.4/345.

Щодо спірних періодів пільгового стажу, судом встановлено, що окрім записів в трудовій книжці, спірні періоди підтверджуються наступним.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічне положення міститься також і в статті 48 Кодексу законів про працю України, згідно з якою трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року, передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Період роботи з 26.04.2011 по 02.03.2015 на Державному підприємстві «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування» в ковальському цеху машиністом крана на дільниці гарячих робіт четвертого розряду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 16.01.2003 років №36, відповідає роботам по Списку №1 розділ ХІ підрозділ 11.5а машиністи кранів (кранівники), зайняті на гарячих ділянках робіт.

Період роботи з 03.03.2015 по 22.09.2016 на підприємстві ТОВ «Техстандарт-Плюс» машиністом крана четвертого розряду на гарячих ділянках робіт ковальського виробництва відповідно до Постанов Кабінету Міністрів від 16.01.2003 років № 36 та від 24.06.2016 № 461 відповідає роботам по Списку № 1 розділ ХІ підрозділ 11.5а машиністи кранів (кранівники), зайняті на гарячих ділянках робіт.

Період роботи з 01.04.2019 по 23.11.2022 на підприємстві Приватне Акціонерне Товариство «Дніпровський металургійний завод» робота машиністом крана металургійного виробництва 3 розряду (зайнятий на гарячих ділянках робіт) стан «1050» дільниці станів «1050» і «800» рейкобалкового відділення та машиністом крана зайнята на гарячих ділянках робіт п`ятого розряду в фасонно-літейному цеху відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 24.06.2016 № 461 відповідає роботам по Списку № 1 розділ ІІІ Чорна металургія підрозділ 3 машиністи кранів металургійного виробництва, зайняті на гарячих ділянках робіт.

Даний період пільгового стажу за Списком № 1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахований з 01.04.2019 по 31.07.2022 без зарахування періодів роботи з 07.11.2019 по 31.12.2019, з 01.02.2020 по 31.05.2020 та з 01.02.2022 по 31.07.2022, що не відповідає дійсності, адже позивач працювала з 01.04.2019 по 23.11.2022, що підтверджується записами трудової книжки.

Період роботи з 01.03.2023 по дату звернення 11.01.2024 робота на підприємстві Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» рампівником 2 розряду дільниці виробництва коксу у вуглекоксовому цеху коксохімічного виробництва відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 24.06.2016 №461 відповідає роботам по Списку №1 розділ IV Виробництво коксопродуктів підрозділ 1 рампівники.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162.2.10. Окрім того, відповідно до вимог пункту 2.10 цієї Інструкції зазначено, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний".

Відповідності до п.2.4 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці власником або уповноваженим ним органом покладено на останніх, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Отже, відповідачем при розгляді заяви про призначення пільгової пенсії за Списком №1 протиправно не зараховано пільговий період роботи позивача зазначений в трудовій книжці серія НОМЕР_2 виданої 28 червня 1995 року та уточнюючої довідки про пільговий стаж №16.4/345 від 24.11.2022 року, які видані підприємством "Дніпровський металургійний завод".

У той же час суд вважає належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.01.2024 року №51 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №51 від 19 березня 2024 року "про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 " відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і, як наслідок, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах згідно Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах спірні періоди її роботи:

з 26.04.2011 по 02.03.2015 на Державному підприємстві «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування» в ковальському цеху машиністом крана на дільниці гарячих робіт четвертого розряду;

- з 03.03.2015 по 22.09.2016 на підприємстві ТОВ «Техстандарт-Плюс» машиністом крана четвертого розряду на гарячих ділянках робіт ковальського виробництва;

- з 01.04.2019 по 23.11.2022 на підприємстві Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» робота машиністом крана металургійного виробництва 3 розряду (зайнятий на гарячих ділянках робіт) стан «1050» дільниці станів «1050» і «800» рейкобалкового відділення та машиністом крана зайнята на гарячих ділянках робіт п`ятого розряду в фасонно-літейному цеху;

- з 01.03.2023 по дату звернення 11.01.2024 року на підприємстві Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» робота рампівником 2 розряду дільниці виробництва коксу у вуглекоксовому цеху коксохімічного виробництва.

Щодо урахування пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» при призначенні пенсії позивачеві, суд зазначає наступне.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 13 Закону №1788-XII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

09 липня 2003 року було ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII, яким Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-І, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 45 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 06 місяців на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (пункт 1 Рішення №1-р/2020).

Судом встановлено, що саме це Рішення Конституційного Суду України у справі №1-р/2020 покладено в основу позовних вимог.

ОСОБА_1 вважає, що за наявності необхідного стажу роботи та досягнення нею 45 років вона має право на пенсію на пільгових умовах.

Натомість відповідачі керуються Законом №1058-ІV (в редакції Закону №2148-VIII), за яким пенсійний вік становить 50 років та зазначає, що позивач матиме право на пенсійну виплату з моменту досягнення 50-річного віку.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що у рішенні від 23 січня 2020 року Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

За такого правового регулювання ключовими питаннями справи є:

а) можливість застосування юридичної позиції, що сформована в рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»;

б) визначення кола осіб при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, на яких поширюється дія суперечливих норм Законів України №1788-ХІI та №1058-IV;

в) нормативне визначення величини показника вікового цензу при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно із статтею 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно із частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У пункті 3.1 рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року №1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

У контексті предмету спору Конституційним Судом України визнані неконституційними положення щодо підвищення віку виходу на пенсію для пільгових категорій осіб та згідно з пунктом 2 резолютивної частині Рішення КСУ №1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення (тобто з 23 січня 2020 року).

У пункті 3 резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року №1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме:

застосуванню підлягають положення Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Водночас у контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону № 1058-IV, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідача.

А отже ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

Проте положення пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 перешкоджають таким особам у реалізації права на пенсію на пільгових умовах за Законом №1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VII.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 04 червня 2019 року №2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової частини конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011.

Згідно із частиною 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

За такого правового регулювання та встановлених обставин суд доходить висновку, що пункт 1 частини 2 статті 114, абзаци 2,3 пункту 2 розділу XV Закону №1058-IV за змістом і правовою природою є такими, що не відповідають Конституції України, тому суд вирішує справу без застосування цих норм, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної в Рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

Частиною 1 статті 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через утворені в установленому порядку територіальні органи - Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління , на які відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2), покладається, зокрема: призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його територіальні органи є суб`єктами владних повноважень у сфері загальнообов`язкового пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 6 Основного закону державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

У контексті вимог статей 6, 8, 22, 46, 151-2 Конституції України, рішення Конституційного Суду України у справі №1-р/2020 щодо порушень частини першої статті 8 Конституції України внаслідок підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи мають враховуватись всіма суб`єктами владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У контексті предмету спору, Європейським судом з прав людини сформовано підхід щодо застосування принципу «належного урядування».

Так, в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Лелас проти Хорватії» (заява №55555/08) ЄСПЛ наголосив, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу (пункт 74).

Отже, принцип "належного урядування" без сумніву є дотичним і до означених пенсійних спорів. Адже особа-пенсіонер чи майбутній пенсіонер, як приватна особа, не має у своєму розпорядженні ані державного апарату, ані владних функцій. Зоною відповідальності саме держави є те, щоб пенсії при призначенні були правомірно нараховані та своєчасно поновлені й виплачені.

І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з`явитись лише як наслідок порушення принципу «неналежного урядування».

Аналогічна правова позиція викладена у Рішенні Верховного Суду у справі №360/3611/20 від 21 квітня 2021 року.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на те, що відповідачами під час розгляду заяви позивача від 11 січня 2024 року не застосовано більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, суд вбачає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 січня 2024 року про призначення пільгової пенсію за віком за Списком №1, відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, з урахуванням зарахованих судом періодів пільгового стажу роботи.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією ПуАТ КБ "Акордбанк" № від 08 квітня 2024 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень нуль копійок).

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.01.2024 року №51 "про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 " відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.03.2024 року №51 "про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 " відповідно до пункту 1 та 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах згідно Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах спірні періоди її роботи: з 26.04.2011 по 02.03.2015 року, з 03.03.2015 року по 22.09.2016 року; з 01.04.2019 року по 23.11.2022 року, з 01.03.2023 року по 11.01.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 11 січня 2024 року про призначення пільгової пенсію за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, з урахуванням зарахованих судом періодів пільгового стажу роботи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник