Справа № 280/1976/24
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 червня 2024 року Справа № 280/1976/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04.03.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування зниженого розміру додаткової винагороди мені, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , за період з 01.03.2023 до 10.01.2024 за час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між додатковою винагородою у розмірі 100000 грн. та 30000 грн. за період з 01.03.2023 до 10.01.2024 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оброни України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у зв`язку із чим набув право на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168. Проте, відповідачем не проведено нарахування та виплату позивачеві додаткової винагороди за період березень 2023- січень 2024 років. На думку позивача, вказана бездіяльність відповідача щодо невиплати на користь позивача додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах є протиправною. Зокрема зазначає, що виходячи з аналізу відповідних нормативних актів та роз`яснень Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 11.04.2023 №423/1932, при вирішенні питання щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям у розмірі 100000 грн чи 30000 грн за час безпосередньої участі у бойових діях та/або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, є необхідним визначити місця виконання зазначених завдань/заходів та чи виконують військовослужбовці батальйону завдання: перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення); завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно без умови їх обов`язкового перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій. Так позивач стверджує, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 ( в якій проходив службу позивач) беруть безпосередню участь у бойових діях, забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. При цьому, вони перебувають безпосередньо в районах як ведення бойових дій, так і здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, тому мають всі законні підстави для отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. Просить позовні вимоги задовольнити.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву посилається на те, що виплата додаткової винагороди виплачується пропорційно до кількості днів, що вони безпосередньо перебували в зоні бойових дій, яка є чітко визначеною. Так як м. Херсон та прилеглі населені пункти, які входять до зони відповідальності та перебування особового складу НОМЕР_2 батальйону ТРО (військової частини НОМЕР_1 ) не включені до районів ведення бойових дій, позовні вимоги ОСОБА_1 , є необґрунтованими. Відповідач вважає, що ним не було допущено жодних порушень прав позивача. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.03.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, у зв`язку з відсутністю документів від відповідача суд вирішив перейти до розгляду справи у загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 09.05.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 03.06.2024. У підготовче засідання сторони не з`явилися без поважних причин.

Протокольною Ухвалою суду від 03.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 17.06.2024

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремий батальйон територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сил територіальної оборони Збройних Сил України (надалі - 197 батальйон 124 бригади), яка була підпорядкована військовій частині НОМЕР_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сил територіальної оборони Збройних Сил України (надалі - 124 бригада), з 15.03.2022 та проходив військову службу проходив до 10.01.2024.

Відповідно до бойового розпорядження вищого керівництва, а саме командира НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони від 19.01.2023 №58дск, 197 батальйону ТРО наказано прибути в район с. Чорнобаївка Херсонської області для переходу в оперативне підпорядкування НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони та зайняти бойові позиції (а.с.48).

Згідно бойового розпорядження командира НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони від 22.01.2023 №69дск, відповідно до головного завдання НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони кругової оборони АДРЕСА_2 , НОМЕР_2 батальйону ТРО наказано зайняти район оборони у АДРЕСА_2 та частини прилеглих населених пунктів, обладнати позиції для ведення можливого оборонного бою та протиповітряної оборони (а.с.49)

У подальшому фактично зона відповідальності 197 батальйону ТРО суттєво не змінювалась, а особовий склад батальйону продовжує перебувати у м. Херсон та прилеглих населених пунктах, виконувати завдання на лінії бойового зіткнення.

Як зазначає відповідач, згідно бойового наказу командира НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони від 14.01.2023 №180дск, 197 батальйон 18.01.2024 передислоковано до Донецької області, однак наказу не надає, але даний факт не впливає на розгляд справи так як позивач проходив службу до 10.01.2024.

Слід зазначити, що відповідачем до матеріалів справи були надані бойові накази командирів та бойові розпорядження за різні періоди 2023 року з виконання завдань, які ставилися в тому числі і перед військовою частиною в якій перебував позивач.

Інших документів надано не було, зокрема відповідач обгрунтовує відсутність підстав для виплати тим, що відповідно до пункту 3 розділу 34 Порядку №260 (у редакції чинній на період спірних правовідносин) райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України. Згідно наказів Головнокомандувача Збройних Сил України щодо визначення районів бойових дій, з січня 2023 року не включені до районів ведення бойових дій м. Херсон та прилеглі населені пункти, але до районів ведення бойових дій віднесено острови Карантинний, Великий Потьомкін, Малий Потьомкін, Круглик на території Херсонської міської територіальної громади. Враховуючи саме, той факт, що м. Херсон та прилеглі населені пункти, які входять до зони відповідальності 197 батальйону ТРО не включені до районів ведення бойових дій, додаткова винагорода особовому складу військової частини НОМЕР_1 нараховувалась та виплачувалась, виходячи з розміру у 30 000 грн.

Зважаючи на те, що м. Херсон та прилеглі населені пункти, які входять до зони відповідальності та перебування особового складу НОМЕР_2 батальйону ТРО (військової частини НОМЕР_1 ) не включені до районів ведення бойових дій, позовні вимоги ОСОБА_1 , є необґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач стверджує, що все м. Херсон та прилеглі території (навколишні села та інші населені пункти) з моменту деокупації та до теперішнього часу перебувають під артилерійськими та мінометними обстрілами, а серед особового складу є поранення та факти загибелі військовослужбовців 197 батальйону 124 бригади. Починаючи з лютого 2023 року військовослужбовці 197 батальйону 124 бригади фактично виконують бойові завдання на островах Великий Потьомкін та Круглик відповідно до бойових розпоряджень командира НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони так і командира 197 батальйону 124 бригади, а інші підрозділи 197 батальйону 124 бригади фактично виконують завдання зі всебічного забезпечення.

Позивачем була долучена до матеріалів справи відповідь на запит адвоката ВЧ НОМЕР_1 від 23.06.2024, згідно якої відповідач зазначив, що позивач приймав участь у забезпеченні діяльності військової частини, перебуваючи на посаді начальника групи секретного документального забезпечення військової частини, здійснював функції отримання. Опрацювання, створення, доведення до відповідальних осіб документів та інформації.

Відповідно до довідки про грошове забезпечення позивача (а.с.14), виплата додаткової грошової винагороди за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 проводилася у наступних розмірах: січень-52580,65 грн, лютий- 70645,16 грн, березень-100 000 грн, квітень-30 000грн, травень-30 000 грн, червень-20322,58 грн, липень-30 000 грн, серпень-222 258,06 грн, вересень-26 129,03, жовтень-28 000 грн, листопад -00,00 грн, грудень 52322,58 грн. Стосовно січня 2024 жодна із сторін доказів нарахування додаткової грошової нагороди не надала, позивач жодним чином ні обґрунтував свої позовні вимоги, відповідно не довів суду про порушення його права.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно пункту 1 Постанови №168 за жовтень 2022 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XI). Зокрема, вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Так, абзацом 1 частини першої статті 9 цього Закону №2011-XI передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168, у відповідних редакціях, чинних на період спірних правовідносин з 21.01.2023).

Пункт 1 Постанова №168 установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Постанову №168 доповнено пунктом 1-2 та 1-2 згідно з Постановою КМ № 836 від 09.08.2023 - у частині виплати додаткової винагороди застосовується з 1 червня 2023 року, а саме, установити, що на період воєнного стану:

військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;

військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.(…)

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі -Порядок № 260)

Надалі, Порядок № 260 згідно з наказом Міністерства оборони України № 44 від 25.01.2023 доповнено розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану», який застосовується з 01.02.2023.

Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

Пунктом 4 розділу XXXIV Порядку № 260 визначено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Згідно пункт 6 розділу XXXIV Порядку № 260 про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців.

Відповідно до пункт 9 розділу XXXIV Порядку № 260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Пунктом 10 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Таким чином, з аналізу наведених вище правових норм, суд доходить висновку про те, що підставою для виплати спірної додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), які видаються на підставі рапортів командирів підрозділів.

Судом встановлено, що додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн у березні 2023 року позивачу виплачувалася.

Стосовно періоду з квітня -жовтень, грудень 2023, січень 2024, судом встановлено, що за цей період нарахування та виплата додаткової винагороди здійснювалася, однак не у розмірі 100 000 грн. В листопаді 2023 нарахування та виплата додаткової винагороди не проводилася взагалі, однак суд звертає увагу, що предмет спору саме нарахування 100 000 грн за оскаржуваний період.

Як вже зазначалося, відповідачем до матеріалів справи були надані бойові накази командирів з виконання завдань та бойові розпорядження з виконання завдань за різні періоди 2023 року, які ставилися в тому числі і перед військовою частиною в якій перебував позивач. Однак наказів командирів (начальників) військових частин про виплату додаткової винагороди, які видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів, суду надано не було.

Не достатньо лише факту бойових розпоряджень на виконання бойового (спеціального) завдання, необхідний взаємозв`язок між виконаними бойовими завданнями позивачем на підставі бойових розпоряджень, з подальшим фіксуванням в Журналі бойових дій та як наслідок подання рапорту командиром підрозділу про виплату додаткової винагороди. Тільки в такому взаємозв`язку позивач набуде права на отримання збільшеної додаткової винагороди, передбаченою Постановою № 168.

Стосовно роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України №423/1932 від 11.04.2023, суд зазначає, що такі роз`яснення не є частиною національного законодавства та не можуть змінювати норми актів Кабінету Міністрів України, крім того ці роз`яснення лише підтверджують, що для виплати додаткової винагороди необхідні відповідні документів.

Зокрема в цих роз`ясненнях зазначено, що при отриманні командиром військової частини, яка включена в угруповання військ (сил) Сил оборони держави, після отримання розпорядження на виконання бойових (спеціальних) завдань, його рішенням визначаються підрозділи (військовослужбовці), які необхідні для виконання цих завдань (в тому числі підрозділи управління, штабу). Після визначення кола осіб командир військової частини видає бойовий наказ (бойове розпорядження) на виконання бойового (спеціального) завдання.

Тобто відсутність бойових наказів (бойових розпоряджень) командира військової частини на виконання бойового (спеціального) завдання з визначенням кола осіб, виключає можливість нарахування та виплата додаткової винагороди за Постановою № 168.

Доказів безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у інших періодах, ніж зазначив відповідач, позивач не надав, його доводи про порушення відповідачем приписів постанови Кабінету Міністрів України № 168 під час нарахування грошового забезпечення, суд вважає необґрунтованими.

Отже, наявність тих доказів які надав відповідача, за відсутності інших документів, передбачених Постановою № 168 та Порядком №260, не можуть бути підставою для нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди, встановленої Постановою № 168.

Не вважає достатнім доказом і посилання позивача на доповідну записку за результатами службової перевірки щодо дотримання вимог законодавства стосовно виплати додаткових винагород у військовій частині НОМЕР_1 , яка адресована командиру військової частини НОМЕР_4 від 29.06.2023, в якій зазначені наступні висновки: під час службової перевірки визнано, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 мають можливість отримувати додаткову винагороду у розмірі, встановленому відповідними нормами законодавства.

Однак, той факт, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 мають можливість отримувати додаткову винагороду у розмірі, встановленому відповідними нормами законодавства, не змінює того, що для отримання додаткової винагороди, необхідне документальне підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах з національної безпеки і оборони, а саме: відомості щодо наявності бойових наказів (бойових розпоряджень); журналів бойових дій (вахтових журналів), журналів ведення оперативної обстановки; списків особового складу, який залучався для виконання бойових (спеціальних) завдань; бойових донесень; рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань), тощо.

Як і не приймає суд аргумент позивача, що право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн мають військовослужбовці без умови перебування безпосередньо в районах ведення (бойових) дій військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, так як виплата додаткової винагороди, в тому числі і для військовослужбовців, які забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони можлива лише за умови наявності вище наведених документів. Жодного із зазначених документів суду надано не було.

Суд не приймає доводи позивача щодо лінії безпосереднього зіткнення з противником, глибини виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною, містять відомості про те, що фактично кругова оборона м. Херсон та прилеглих населених пунктів складає один - перший ешелон оборони, а всі батальйони 124 бригади знаходяться в першому ешелоні оборони.

Стосовно лінії безпосереднього зіткнення з противником, глибини виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною, позивач зазначає, що відповідно до щомісячних наказів Головнокомандувача Збройних Сил України щодо визначення районів бойових дій, м. Херсон та прилеглі населені пункти з січня 2023 року не включені до районів ведення бойових дій, але при цьому до районів ведення бойових дій віднесено острови Карантинний, Великий Потьомкін, Малий Потьомкін, Круглик на території Херсонської міської територіальної громади.

З матеріалів справи, а саме бойових наказів командирів та бойових розпоряджень за різні періоди 2023 року з виконання завдань, які ставилися в тому числі і перед військовою частиною в якій перебував позивач, судом встановлено, що дійсно, в окремі періоди 2023 року, 197 батальйон 124 бригади виконував в районів ведення бойових дій бойові завдання, але в більшості випадків зони відповідальності та перебування особового складу НОМЕР_2 батальйону ТРО (військової частини НОМЕР_1 ) входить АДРЕСА_2 .

Однак, для виконання конкретних завдань в таких районах, рішенням командирів повинен виділятися особовий склад для виконання завдань в районі ведення бойових дій, тобто складається список особового складу, який залучався для виконання бойових (спеціальних) завдань, після чого повинні бути оформлені всі необхідні документи, які надають право на виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Як вже зазначалося у березні 2023 позивач отримував додаткову винагороди у розмірі 100 000 грн, а відсутність за інші періоди відповідних документів виключає можливість нарахування та виплату додаткової винагороди за Постановою № 168.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що довідка від 25.06.2024 №2566 є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

Тобто зазначена довідка не є тим документом, що підтверджує участь позивача у бойових діях під час виконання бойових завдання на лінії зіткнення з противником та на підставі якого виплачується додаткова винагорода згідно з постановою КМУ №168 від 28.02.2022. Натомість, форма наданої довідки передбачена додатком 6 до постанови КМУ від 20.08.2014 №413, якою затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Тобто, така довідка є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Згідно з частиною першою статті 72 та частиною першою статті 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На виконання частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач обґрунтованість заявлених вимог належними та допустимими доказами не довів, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню

Ураховуючи ту обставину, що судом відмовлено у задоволенні позову, то й відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 )- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 28.06.2024.

Суддя О.В. Конишева