Справа № 580/2509/23
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2509/23 Головуючий у 1-й інстанції: Рідзель О.А.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Маринчак Н.Є., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач/апелянт/ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період: з 22 березня 2006 року по 31 грудня 2007 року включно, із застосуванням індексу споживчих цін відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; з 01 січня 2008 року по 23 березня 2009 року включно, визначивши базовим місяцем січень 2008 року.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період: з 22 березня 2006 року по 31 грудня 2007 року включно, із застосуванням індексу споживчих цін відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; з 01 січня 2008 року по 23 березня 2009 року включно, визначивши базовим місяцем січень 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідач в порушення вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в спірний період не виплачував індексацію грошового забезпечення. Зазначив, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а її проведення у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковою для всіх роботодавців.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 22 березня 2006 року до 23 березня 2009 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 22 березня 2006 року до 23 березня 2009 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зазначила про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо поновлення строку звернення до суду та належності військової частини як відповідача у цій справі. Апелянт вважає, що відсутні підстави для нарахування індексації.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 у період з 22 березня 2006 року до 23 березня 2009 року проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 березня 2009 року № 58 молодшого сержанта контрактної служби ОСОБА_1 , командира відділення-оператора взводу управління командира реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , звільнено наказом командира 8-го армійського корпусу від 16 березня 2009 року № 8-пм з військової служби у запас відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підпункту «а» частини шостої (у зв`язку із закінченням строку контракту).

29 листопада 2022 року представником позивача було надіслано на адресу ВЧ НОМЕР_1 адвокатський запит, одним із питань якого було надання інформації щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження ним військової служби.

Листом від 10 грудня 2022 року № 9313 ВЧ НОМЕР_1 надана відповідь на такий запит, зміст якої зводиться до того, що індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася та не виплачувалася, що також підтверджується наданою довідкою від 10 грудня 2022 року № 6190 щодо грошового забезпечення позивача, з якої не вбачається нарахування та виплати індексації такого грошового забезпечення.

12 січня 2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період: з 22 березня 2006 року по 31 грудня 2007 року включно із застосуванням індексу споживчих цін відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; з 01 січня 2008 року по 23 березня 2009 року включно, визначивши базовим місяцем січень 2008 року.

Відповіді на вказане звернення позивач не отримав, тому звернувся до суду.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що матеріалами справи підтверджуються обставини не нарахування і виплати позивачу індексації грошового забезпечення всупереч вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних про застосування при нарахуванні та виплаті індексації як базового місяця січень 2008 року, не оскаржуються, то суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/далі - Порядок № 1078).

За приписами пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Згідно із пунктом 5 Порядку № 1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної допомоги сім`ям з дітьми, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація грошового забезпечення за своєю суттю є державною гарантією щодо оплати праці, метою якої є підвищення грошових доходів громадян (в межах прожиткового мінімуму) для компенсації подорожчання/зростання споживчих цін на товари і послуги внаслідок інфляції. Проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення) є обов`язком підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, у разі, коли індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців» затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців у розмірах згідно з додатками 1, 2, 3, 5 і 6 та введено їх в дію поетапно, починаючи з 01 квітня 2000 року.

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України (https://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm), у січні 2000 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 101 відсоток та складала 104,6 відсотки.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрали чинності з 01 січня 2008 року, затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців, які були збільшені.

Отже, з січня 2008 року змінився базовий місяць для нарахування індексації позивача.

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України (https://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm), у січні 2008 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 101 відсоток та складала 102,9 відсотки.

Таким чином, грошове забезпечення військовослужбовців підлягало індексації з 01 квітня 2000 року та 01 січня 2008 року.

Сторонами у справі не заперечується, що у спірних правовідносинах та періодах індексація не була нарахована та виплачена позивачу.

Окрім того, вказане підтверджується архівною довідкою, наданою Галузевим державним архівом Міністерства оборони України від 06 вересня 2023 року № 179/1/6924, в якій зазначено суми виплат грошового забезпечення позивача з січня 2006 року по березень 2009 року та вказано, що інформація стосовно нарахування і виплати індексації відсутня.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 22 березня 2006 року по 23 березня 2009 року.

При цьому, зазначене не буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача з огляду на наступне.

Під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку, «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 802/412/17-а, від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2208/17.

Посилання ВЧ НОМЕР_1 на те, що судом першої інстанції в порушення статті 121 КАС України не були з`ясовані та не перевірені доказами причини пропуску позивачем строку звернення до суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвалою від 25 квітня 2023 року розглянуто питання строку звернення з позовною заявою та надано обґрунтовану оцінку поважності причини пропуску строку.

Також, колегією суддів не беруться до уваги твердження ВЧ НОМЕР_1 , що вона не є належним відповідачем у цій справі, а належним на її думку є Міністерство оборони України, оскільки як зазначає сама ВЧ НОМЕР_1 в апеляційній скарзі, розрахунок індексації грошового забезпечення є в цій ситуації її виключною компетенцією як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Окрім того, визначення розміру індексації грошового забезпечення, обов`язок її нарахувати та виплатити, належить виключно до компетенції відповідача, що зазначено ним самостійно в апеляційній скарзі.

Окрім того, не підлягають задоволенню вимоги поданих ВЧ НОМЕР_1 клопотань, в яких викладено прохання надати додатковий час для витребування та долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: відомостей від Галузевого державного архіву Міністерства оборони України і Головного управління ДФС у Житомирській області про нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення, а також прохання до суду апеляційної інстанції витребувати ці документи, оскільки це не вбачається необхідним з огляду на наявність в матеріалах справи архівної довідки від 06 вересня 2023 року № 179/1/6924, наданої Галузевим державним архівом Міністерства оборони України на виконання вимог суду першої інстанції. Окрім того, за правилом, встановленим частиною четвертою статті 308 КАС України, докази подаються суду першої інстанції, а апеляційна інстанція приймає їх у виняткових випадках.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 , а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Черпак Ю.К.

Судді: Маринчак Н.Є.

Штульман І.В.