Справа № 400/10448/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/10448/23

Головуючий І інстанції: Гордієнко Т.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Скрипченка В.О., Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 09.11.2023р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

21.11.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України. 19.10.2022р. позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Однак, у наказі від 15.07.2023р. №196, яким позивача було звільнено у відставку за п.2 пп. «г» ч.4 ст.26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», зазначено про те, що його вислуга років у Збройних Силах становить 09 років 05 місяців 05 днів. Не погоджуючись із визначеною в наказі вислугою років та передбаченими законодавством виплатами, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, проте жодної відповіді, станом на день звернення до суду, не отримав.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 05.12.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.11.2023р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

25.12.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

02.01.2024р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 в період з 19.12.1999р. по 12.04.2001р. проходив строкову військову службу у Збройних Силах України. Строк служби - 1 рік 5 місяців 25 днів.

Далі, в період з 16.05.2014р. по 08.09.2016р. позивач проходив службу в Запорізькому слідчому ізоляторі Управління ДПтС України в Запорізькій області. Строк служби 2 роки 3 місяці 22 дні.

З 28.09.2016р. по 17.08.2022р. позивач проходив військову службу за контрактом та приймав участь у бойових діях в зоні АТО. Строк служби 5 років 10 місяців 21 день.

У період з 28.09.2022р. по 15.07.2023р. ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 . Строк служби 9 місяців 15 днів.

15.07.2023р. наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №196 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за п.2 пп. «г» ч.4 ст.26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років).

Крім того, у цьому наказі зазначено, що вислуга у Збройних Силах становить на день увільнення: календарна - 08 років 1 місяць 25 днів, пільгова - 01 рік 03 місяці 10 днів, загальна - 09 років 05 місяців 05 днів.

03.08.2023р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, однак жодної відповіді на свою заяву до цього часу так і не отримав.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або ж тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття із незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відносини між Державою в особі її компетентних органів (посадових осіб та службових осіб) та громадянами, що складаються з приводу проходження військової служби, зокрема, регламентовані нормами Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ, «Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393) і «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей» (затв. наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014р. №530).

У відповідності до ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п.3 ч.2 ст.15 №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби за власним бажанням та через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, у мирний час.

Аналогічні приписи містяться у п.10 Постанови №393.

За правилами п.10 вказаної Постанови №393, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у разі звільнення із служби за станом здоров`я.

При цьому, строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з п.п.1 і 2 цієї Постанови.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби набувають, зокрема, військовослужбовці при звільненні зі служби за станом здоров`я.

В аспекті цих спірних правовідносин необхідно зауважити, що Верховним Судом сформовано достатньо сталу правову позицію, відповідно до якої норма ч.2 ст.15 Закону №2011-XII не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги. При цьому, поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Одночасно з цим, Верховний Суд наголошував, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги згідно з ч.2 ст.15 Закону №2011-XII є наявність «вислуги 10 років і більше».

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах від 11.04.2018р. у справі №806/2104/17, від 24.11.2020р. у справі №822/3008/17, від 21.04.2021р. у справі №380/2427/20 та від 26.07.2023р. у справі №200/17688/21.

Так, спірним питанням у справі, що розглядається, є право позивача на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-XII у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ч.6 ст.2 Закону № 2232-ХІІ до видів військової служби відносяться:

1) строкова військова служба;

2) військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

3) військова служба за контрактом осіб рядового складу;

4) військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

5) військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділенні військової підготовки;

6) військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

7) військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з п.1 Постанови №393, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-XII особам з числа військовослужбовців (окрім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у п.п. «б»-«д», «ж» та «з» ст.1-2 вказаного вище Закону, до вислуги років зараховуються: служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з п.2.7 Положення №530, вислуга років для призначення пенсій військовослужбовцям обчислюється з дня зарахування їх на військову службу по день звільнення з військової служби. Водночас днем зарахування на військову службу є:

- день відправлення до військової частини з обласного збірного пункту для громадян, які були призвані на строкову військову службу;

- день відправлення до військової частини з районного (міського) ТЦКСП - для громадян, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;

- день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, які були прийняті на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

- день вибуття у відпустку, зазначений ТЦКСП у відпускному квитку, - для офіцерів запасу, які були призначені на військову службу безпосередньо після закінчення цивільного вищого (або колишнього середнього спеціального) навчального закладу з одночасним наданням відпустки. За відсутності даних про день прибуття у ТЦКСП для відправлення у військову частину або вибуття до місця служби чи у відпустку днем зарахування на військову службу вважається дата зарахування військовослужбовця до списків особового складу наказом командира військової частини;

- день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військової служби, та військовозобов`язаних.

Обчислення вислуги років для призначення пенсії, за п.2.9 Положення №530, здійснюється за послужним списком та іншими документами (такі як довідки архівних і військово-лікувальних закладів, листи обліку, витяги з наказів тощо) з особової справи військовослужбовця, за необхідності підтвердити окремі періоди військової служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах.

Так, як вбачається з матеріалів справи та фактично не заперечується сторонами у справі, позивача звільнено з військової служби на підставі п.2 пп. «г» ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ «через сімейні обставини або інші поважні причини» (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років). При цьому, як видно зі змісту наказу про звільнення, на момент звільнення позивача з військової служби його календарна вислуга у Збройних Силах України становила: 08 років 01 місяць 25 днів, а вислуга років на пільгових умовах: 01 рік 03 місяці 10 днів (всього: 09 років 05 місяців 05 днів).

Однак, в той же час, одночасно слід зазначити, що в період з 16.05.2014р. по 08.09.2016р. (2 роки 3 місяці 22 дні) ОСОБА_1 ще проходив службу у Запорізькому слідчому ізоляторі (СІЗО).

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду попередньої інстанції про те, що на момент звільнення позивача його фактична вислуга років дійсно становила більше 10 років (а саме 10 років 5 місяців 23 дні), тобто умова для виплати одноразової грошової допомоги щодо наявності 10 і більше років вислуги, в даному випадку була - дотримана.

Інші підстави відмови у нарахуванні й виплаті грошової допомоги, крім недостатності років вислуги, відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно із ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах обох інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 25.06.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: В.О. Скрипченко

І.О. Турецька