Справа № 300/2271/24
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" червня 2024 р. Справа № 300/2271/24
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження питання щодо ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі № 300/2271/24 за позовом ТОВ «Фенікс Інвест ДП», в інтересах якого діє представниця ОСОБА_1 , до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішень і зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 позов ТОВ «Фенікс Інвест ДП» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішень і зобов`язання вчинити дії задоволено повністю.

Заява мотивована тим, що адвокат Науменко І.В. надає позивачу правничу допомогу, у зв`язку із чим було укладено договір про надання правничої допомоги б/н від 25.03.2024. Відповідно до п. 3 даного Договору сторони погодили фіксовану суму гонорару за виконання адвокатом зобов`язань за цим Договором в сумі 12000 грн. 18.06.2024 позивачем та Адвокатським об`єднанням «Пролекс» складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг, в якому сторони засвідчили, що позивач прийняв послуги із представництва його інтересів у справі №300/2271/24, яка перебувала у провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду . Станом на дату подання клопотання, заявлені витрати є такими, які позивач зобов`язується сплатити, тобто понесе у зв`язку із розглядом справи. Представниця позивача посилається на ч. 7 ст. 139 КАС України, в якій визначено, що витрати, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Відтак, просить суд стягнути із відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 12000 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 прийнято до розгляду заяву про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі № 300/2271/24 у письмовому провадженні та запропоновано відповідачам надати до суду письмову правову позицію з приводу поданої заяви.

Пунктом 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 2 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Згідно із частиною 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із позовної заяви, позивачем було заявлено, що у зв`язку зі зверненням до суду із цим адміністративним позовом ним очікується понесення витрат на правничу допомогу. Рішення суду у справі № 300/2271/24, що розглядалась за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні), представницею позивача отримано 17.06.2024. Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, 20.06.2024 представницею позивача ОСОБА_1 до заяви про ухвалення додаткового рішення долучено докази щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Таким чином, суд дійшов висновку про дотримання представницею позивача ОСОБА_1 строку щодо подання заяви та доказів для вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Стаття 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види судових витрат, відповідно до частини 1 якої, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 132 даного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

На підставі ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 1 частини 3 зазначеної статті КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 Кодексу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням частин 6, 7 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

25.06.2024 від представниці відповідачів надійшло заперечення щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу. Зазначено, що заявлена сума витрат є неспівмірною та завищеною. На думку представниці відповідачів, справа №300/2271/24 відноситься до категорії справ із установленою правозастосовною практикою, її розгляд відбувався за правилами спрощеного позовного провадження. Представниця вважає, що одним із ключових критеріїв під час розгляду питання щодо можливості стягнення витрат на професійну правничу допомогу за справою, яка розглядається є розумність заявлених витрат, тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат щодо конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відтак, аналізуючи докази, надані позивачем на підтвердження його витрат на професійну правничу допомогу та фактичні обставини справи, сума судових витрат на професійну правничу допомогу є значно завищена. У задоволенні заяви просить відмовити.

26.06.2024 на виконання ухвали від 21.06.2024 ОСОБА_1 подано заяву, у якій зазначено, що станом на 26.06.2024 зобов`язання ТОВ «Фенікс Інвест ДП» на користь АО «Пролекс» за договором про надання правничої допомоги від 25.03.2024, а саме оплату гонорару в розмірі 12000 грн не виконані, однак послуги адвоката є прийнятими та такими, що будуть понесені ТОВ «Фенікс Інвест ДП». На думку ОСОБА_1 , в силу приписів КАС України, розмір витрат, які будуть сплачені ТОВ «Фенікс Інвест ДП», не виключає право на його відшкодування.

Проаналізувавши подану заяву представниці позивача ОСОБА_1 та заперечення представниці Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, ДПС України, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлена вимога, дослідивши і оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Згідно з положенням статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відповідно до пункту 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відтак, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Аналіз вищенаведених положень та правових позицій дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

З огляду практики Європейського суду з прав людини, як то у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" слідує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Така правова позиція корелюється із висновком, відображеним у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17.

При цьому, Верховний Суд у своєму рішенні від 01.10.2018 у справі №569/17904/17 зауважив, що на підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 300/941/19.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (п.147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу).

Серед матеріалів справи наявні: договір про надання правничої допомоги від 25.03.2024, яким визначено фіксовану суму гонорару у розмірі 12000 грн, акт приймання- передачі наданих послуг від 18.06.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001127 від 29.08.2018, ордер №1270254 від 25.03.2024.

Зокрема, поданий ОСОБА_1 акт приймання-передачі наданих послуг від 18.06.2024 не містить розрахунку часу, затраченого адвокатом на надання послуг, як і не містить загального витраченого часу, а також понесених витрат, позаяк відсутні докази оплати наданих послуг (враховуючи п.3 Договору про надання правничої допомоги від 25.03.2024, в якому обумовлено, що гонорар підлягає оплаті на користь адвоката протягом 10-ти календарних днів з дати прийняття рішення за позовом, оплата частинами допускається), при цьому, суд бере до уваги, що матеріалами справи підтверджено, що адвокатом подано позовну заяву із доданими до неї матеріалами, відповідь на відзив та заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу та відповідно до вказаного акту та заяви від 26.06.2024 послуги є прийнятими позивачем та належать до сплати з урахуванням умов договору та приписів КАС України.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу на те, що дана категорія справ відноситься до справ незначної складності, що не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку та вивчення судової практики з аналогічних спорів, до того ж, дана справа розглядалась в письмовому провадженні. Тобто, на переконання суду, підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

З урахуванням викладеного, зважаючи на правову позиицію відповідачів, суд вважає неспівмірним та дещо завищеним розмір оплати послуг адвоката щодо написання позову, відповіді на відзив та клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн, а тому суд виснує про наявність підстав для зменшення вказаної суми до 4000 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим, а також співмірним з виконаними адвокатом роботами (послугами) та їх обсягом. Більше того, суд враховує, що розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що з урахуванням приписів ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду цієї справи на користь ТОВ «Фенікс Інфест ДП" слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4000 грн за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів в рівних частинах.

Керуючись статтями 132, 134, 139, 241-246, 250, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове судове рішення в адміністративній справі №300/2271/24.

Заяву задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018) на користь ТОВ «Фенікс Інвест ДП» (, вул. Данила Галицького, буд. 137Т, смт. Ворохта, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78595) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн (дві тисячі гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (, площа Львівська, 8, м. Київ, 04053) на користь ТОВ «Фенікс Інвест ДП» (, вул. Данила Галицького, буд. 137Т, смт. Ворохта, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78595) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн (дві тисячі гривень).

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Гомельчук С.В.