Справа № 400/5404/24
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 р. № 400/5404/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ з особливостями, передбаченими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до Другого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Героїв Врадіївщини, 89, с-ще Врадіївка, Первомайський район, Миколаївська область, 56301,

провизнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов від 20.05.2024 ВП № 75076334,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, що містив вимоги:

« - Визнати дії відповідача, що до:

винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження», від 20.05.2024р., ВП № 75076334 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 680 гр.

Винесення Постанови «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2024р., ВП № 75076334 про визначення для ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 369,00 гр.

Винесення Постанови «Про стягнення виконавчого збору», від 20.05.2024р. ВП № 75076334 у сумі 68,00 грн протиправними та скасувати зазначені постанови».

Відповідачами у позові ОСОБА_1 вказав Другий відділ державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), далі Відділ або відповідач, і державного виконавця ОСОБА_2 .

Ухвалою від 18.06.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі, призначив її розгляд на 26.06.2024. Відповідно до частини третьої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем в ухвалі вказаний Відділ.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач представника в судове засідання не направив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Правом подати відзив на позовну заяву Відділ не скористався.

На підставі частини третьої статті 268, частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Як встановлено судом, 20.05.2024 державний виконавець Відділу Куліш І.М. винесла постанови:

про відкриття виконавчого провадження ВП № 75076334 з примусового виконання постанови № БАВ 437373, виданої 01.07.2023 Первомайським РВП ГУНП в Миколаївській області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 680 грн;

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 75076334, сума 369 грн;

про стягнення виконавчого збору ВП № 75076334, сума 68 грн.

ОСОБА_1 заперечив законність цих постанов з таких підстав:

1) Виконавчий документ - Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» від 01.07.2023 серія БАВ № 437373, дата набрання чинності 11.07.2023 (далі Постанова, арк. 12) не відповідає вимогам, що наведені у статті 4 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404). В чому полягає невідповідність, ОСОБА_1 не вказав.

2) Строк для пред`явлення Постанови до примусового виконання (стаття 12 Закону № 1404) не був дотриманий.

3) Відповідно до статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова не підлягає виконанню, оскільки її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Позивач не зазначив, з яких підстав, на його думку, мають бути визнані протиправними та скасовані постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанова про стягнення виконавчого збору. Вочевидь, відповідні позовні вимоги обумовлені незгодою ОСОБА_1 з відкриттям виконавчого провадження.

Інформації про сплату штрафу за Постановою позов не містить.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Як вказано вище, ОСОБА_1 не вказав, в чому полягає невідповідність Постанови вимогам, що наведені у частині першій статті 4 Закону № 1404.

Згідно з цією нормою, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У Постанові відсутня інформація про місце проживання чи перебування ОСОБА_1 , не вказаний реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Відповідно до частин першої та другої статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Ці вимоги (за винятком інформації про місце проживання чи перебування ОСОБА_1 ) дотримані.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404 на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону № 1404 виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Разом з тим, відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційний номер не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 749/1181/16-ц (провадження № 61-1115св18), від 08.05.2019 у справі № 813/2125/16 (провадження № К/9901/21841/18), від 19.09.2019 у справі № 469/1357/16-ц (провадження № 61-35493св18).

Сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 639/2561/18-ц (провадження № 61-578св19), від 29.04.2021 у справі № 686/3941/19.

Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

За такого, суд відхилив доводи позивача про те, що Постанова мала бути повернута державним виконавцем без прийняття її до виконання.

Крім того, на переконання суду, відкриття виконавчого провадження за Постановою, в якій не вказаний реєстраційний номер облікової картки платника податків - боржника, в жодному випадку не порушує прав боржника.

Згідно зі статтю 298 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

У частинах першій, другій, четвертій статті 299 Кодексу України про адміністративні правопорушення вказано, що постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Статтею 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень.

В межах цієї справи не розглядається питання дотримання строку звернення постанови про накладення адміністративного стягнення до виконання, тому не встановлюються та не оцінюються обставини такого звернення. Дослідженню підлягають саме дії Відділу, що були вчинені ним після отримання виконавчого документа Постанови.

До того ж, Постанову було звернуто до виконання у день її винесення 01.07.2023, про що свідчить підпис ОСОБА_1 . Позивача було повідомлено про наслідки несплати штрафу у встановлений строк, роз`яснені його права (стаття 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення) та зазначено про строк оскарження Постанови. Факт отримання Постанови позивач підтвердив.

У Постанові вказана сума штрафу 340 грн, а також, з посиланням на статтю 307 («Строки і порядок виконання постанови про накладення штрафу»), статтю 308 («Примусове виконання постанови про стягнення штрафу») Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначено, що наслідком несплати ОСОБА_1 у встановлений строк є стягнення (в порядку примусового виконання) штрафу у подвійному розмірі, тобто у сумі 680 грн.

Відповідно до статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Статтею 1 Закону № 1404 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, саме Законом № 1404 встановлений порядок примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі порядок визначення строків, в межах яких ці рішення можуть бути пред`явлені до примусового виконання.

Частинами першою та другою статті 12 Закону № 1404 встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

З урахуванням цих положень Постанова могла бути пред`явлена до примусового виконання не пізніше 12.10.2023.

При цьому, відповідно до пункту 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404, доповненого Законом України від 15.03.2022 № 2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 26.03.2022, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 15.03.2023 у справі № 260/2595/22 (провадження № К/990/383/23) Верховний Суд зазначив: «… оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання … Верховний Суд вважає обґрунтованим врахування державним виконавцем чинних законодавчих змін у порядку пред`явлення виконавчого документа до виконання, переривання та встановлення строків звернення виконавчого документа до виконання, тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність оскаржуваних постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження …».

Ці висновки Верховного Суду є застосовними до обставин справи, що розглядається, оскільки, згідно з обставинами справи № 260/2595/22, виконавчий документ набрав законної сили 31.03.2022, тобто після набрання чинності змінами до Закону № 1404, і строк для пред`явлення цього виконавчого документа до виконання розпочався під час дії пункту 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404. Отже, згідно з позицією Верховного Суду, у пункті 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404 йдеться не тільки про переривання тих строків, сплив яких розпочався до 26.03.2022, а й про те, що відкриття виконавчого провадження за виконавчими документами, що були пред`явлені до примусового виконання після 26.03.2022 без дотримання строків, встановлених статтею 12 Закону № 1404, є правомірним.

Винесення державним виконавцем Відділу постанови про розмір мінімальних витрат і постанови про стягнення виконавчого збору відповідають статтям 26, 27, 42 Закону № 1404 та пункту 2 розділу VI затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Інструкції з організації примусового виконання рішень».

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відкриття виконавчого провадження № 75076334, винесення постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору не суперечать нормам Закону № 1402, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна