Справа № 280/4072/24
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 червня 2024 року Справа № 280/4072/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МОТОТЕХІМПОРТ" (69000, м.Запоріжжя, вул.Штабна, буд. 13, прим. 19, )

до Тернопільської митниці (46400, м. Тернопіль(з), вул.Текстильна, буд. 38, )

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

03.05.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МОТОТЕХІМПОРТ" (далі позивач) до Тернопільської митниці (далі відповідач), відповідно до якої позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403070/2023/000253/2 від 07.12.2023.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ним надано всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, який переміщується через митний кордон України, які відповідають характеру угоди, а посилання митного органу на виявлені під час перевірки поданих документів розбіжності є безпідставними. Позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що в поданих позивачем документах на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару було виявлено недоліки, у зв`язку з чим витребувано додаткові документи, які не були надані позивачем в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не підтверджено заявлену митну вартості імпортованого товару, що зумовило відсутність підстав для оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю. Представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 08.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 24.05.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін; з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

05.12.2022 року ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» (м. Дніпро) (Покупець) уклало з компанією «WEIFANG HUABO AGRICULTURAL EQUIPMENT CO., LTD.» (Китай) (Продавець) зовнішньоекономічний контракт № НХ/17 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікації (Додатку), яка є невід`ємною частиною даного контракту.

В подальшому компанією Продавцем відповідно до умов даного зовнішньоекономічного Контракту, Специфікації від 12.07.23 №2023-6, рахунку- фактури № НХ2023-6 від 06.08.2023 було здійснено поставку ТОВ «Мототехімпорт» товарів (трактори для сільськогосподарських робіт колісні).

06.12.2023 року уповноваженою особою позивача, агентом з митного оформлення ОСОБА_1 , було подано до митного оформлення митну декларацію (надалі - МД) типу ІМ40ДЕ № 23UA74U5, у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товари:

1. Товар 1: «Трактор для сільськогосподарських робіт, колісний, новий, 80шт., марка - KENTAVR, модель - 244S, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 1532см3,

потужність двигуна - 17,6кВт/24к.с, номери шасі/заводські номери: Календарний рік виготовлення - 2023. У частково розібраному стані, в комплекті з інструментом та приладдям для налагоджування та обслуговування. Виробник: WEIFANG HUABO AGRICULTURAL EQUIPMENT CO., LTD, CHINA.»;

2. Товар 2: «Трактор для сільськогосподарських робіт, колісний, новий, 16шт., марка - KENTAVR, модель - 244SD, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 1532см3, потужність двигуна - 17,6кВт/24к.с, номери шасі/заводські номери: Календарний рік виготовлення - 2023. У частково розібраному стані, в комплекті з інструментом та приладдям для налагоджування та обслуговування. Виробник: WEIFANG HUABO AGRICULTURAL EQUIPMENT CO., LTD, CHINA.»;

3. Товар 3: «Трактор для сільськогосподарських робіт, колісний, новий, 80шт., марка - KENTAVR, модель - 244SX, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 1532см3, потужність двигуна - 17,6кВт/24к.с, номери шасі/заводські номери: Календарний рік виготовлення - 2023. У частково розібраному стані, в комплекті з інструментом та приладдям для налагоджування та обслуговування. Виробник: WEIFANG HUABO AGRICULTURAL EQUIPMENT CO., LTD, CHINA.»;

4. Товар 4: «

KENTAVR, модель - 244SDX, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 1532см3, потужність двигуна - 17,6кВт/24к.с, номери шасі/заводські номери: Календарний рік виготовлення - 2023. У частково розібраному стані, в комплекті з інструментом та приладдям для налагоджування та обслуговування. Виробник: WEIFANG HUABO AGRICULTURAL EQUIPMENT CO., LTD, CHINA.».

До даної митної декларації, як вбачається із інформації, що міститься в гр. 44 МД, уповноваженою особою позивача до митного оформлення були подані наступні документи:

пакувальний лист № б/н від 06.08.2023;

рахунок-фактура (інвойс) № HX2023-6 від 06.08.2023;

коносамент № B W23080294 від 20.08.2023;

накладна УМВС № 041061 від 05.11.2023;

сертифікат про походження товару № C23MA3CFU1540018 від 25.09.2023;

банківський платіжний документ, що стосується товару№ 281 від22.08.2023;

банківський платіжний документ, що стосується товару № 293 від 29.08.2023;

банківський платіжний документ, що стосується товару - Заява № 303 від 22.08.2023;

рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №L62520 від 13.11.2023;

документ, що підтверджує вартість перевезення товару - акт виконаних послуг № б/н від 05.12.2023;

документ, що підтверджує вартість перевезення товару - довідка про транспортні витрати № б/н від 05.12.2023;

документ, що підтверджує вартість перевезення товару - заявка на перевезення № 46 від 13.08.2023;

доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 2023-6 від 12.07.2023;

доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода № 6 від 05.11.2023;

зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № НХ/17 від 05.12.2022;

договір (контракт) про перевезення № 2712/917/2022 від 27.12.2022;

інші некласифіковані документи - список номерів шасі від 06.08.2023;

інші некласифіковані документи - технічні характеристики від 03.06.2023.

Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, митницею підприємству було направлено електронне повідомлення № 1 від 06.12.2023, наступного змісту:

"Прошу надати додаткові документи для підтвердження класифікації товару згідно вимог пункту 3 статті 69 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року N 4495- VI Початок консультації з митним органом: У зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме фактурну вартість та витрати пов`язані із витратами на транспортування, а саме відсутні документи про договір на перевезення між експедитором та перевізником. Прошу відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ надати документи:

за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ прошу надати (за наявності) такі додаткові документи:

рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

виписку з бухгалтерської документації;

копію митної декларації країни відправлення;

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Листом №0612 від 06.12.2023 позивач додатково надав митниці: прайс- лист, комерційну пропозицію виробника від 30.06.2023, виписку з власного банківського рахунку за серпень 2023, а також повідомило митницю, що усі наявні у підприємства, документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, вони повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару, надаватись не будуть та висловило прохання здійснити митне оформлення за наявними документами.

07.12.2023 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UA 403070/2023/000253/2, відповідно до якого, загальна митна вартість задекларованих Товарів №1 - №4 скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-г - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 МКУ, а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Підприємство задекларувало зазначену партію товару, а митниця випустила товар у вільний обіг за ЕМД № 23 UA 38U0 від 08.12.2023.

Не погоджуючись з рішенням митного органу щодо коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний Кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 (далі - ГААТ).

Згідно з ч. 2 ст. VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України (далі-МКУ) також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Такими документами є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України).

Згідно зі ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що митний орган дійшов висновку про неможливість застосування першого методу митної вартості товару, зокрема: Враховуючи дану інформацію заявлена до митного оформлення митна вартість не може бути визнана за основним методом визначення митної вартості. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 ст.57 МКУ, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МКУ. Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 MK. За основу для обрахунку митної вартості товару взято інформацію щодо раніше визнаної митним органом митної вартості згідно з ЕМД ТОВАР №1, 2, 3, 4 - від 03.11.2023 №UА403070/2023/005113 на рівні 2,90 дол. США/кг. (Товар №1, 2 - 3712,00 дол. США/шт., Товар № 3, 4 - 3741,00 дол. США/шт., умови поставки - FOB, товар - трактори, потужністю - 17,6кВт, робочий об`єм циліндрів - 1532см3).».

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3)виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4)обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Суд зазначає, що задекларована митна вартість визначалась декларантом на підставі положень контракту від № HX/17 від 05.12.2022, укладеного між компанією «WEIFANG HUABO AGRICULTURAL EQUIPMENT CO., LTD» (Китай) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» (Україна) згідно із рахунком-фактурою (інвойс) № HX2023-6 від 06.08.2023. Також вартість товару відображена у митних деклараціях країни відправлення, що долучались при поданні первинних митних декларацій.

Щодо тверджень митниці про ненадання товариством інших платіжних та/ або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, слід зазначити, що воно не відповідає дійсності, оскільки позивачем митниці для підтвердження митної вартості товару в спірному випадку декларування були надані наступні платіжні та бухгалтерські документи:

- разом з ЕМД № 23UA74U5 від 06.12.2023 - зовнішньоекономічний контракт № НХ/17 від 05.12.2022; додаток (специфікація) від 12.07.23р. №2023-6; додаткова угода № 6 від 05.11.23 до контракту НХ/17; рахунок - фактура №НХ2023-6 від 06.08.2023; пакувальний лист до нього від 06.08.23; платіжні інструкції: №281 від 22.08.23, № 293від 29.08.23 щодо оплати вартості товару;

- разом з листом №0612 від 06.12.2023 додатково надані прайс-лист та комерційна пропозиція виробника товару, виписка з банківського рахунку.

З наведених документів вбачається, що вартість товару відповідно до Специфікації № 2023-6 складає 529920,00 дол США.

Оплата вартості товару була здійснена у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями № 281 та 293, заяв на купівлю іноземної валюти № 303 від 22.08.2023, виписки з банківського рахунку Позивача.

Відповідно до п. 4, п. 5 ч. 2 ст. 53 МКУ банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару для підтвердження заявленої митної вартості подаються митниці виключно у разі оплати рахунку, а інші платіжні та/або бухгалтерські документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару надаються виключно за наявності у декларанта.

Таким чином, позивачем виконані вимоги означеної правової норми та надані митниці усі платіжні банківські та інші бухгалтерські документи, наявні у нього, якими була здійснена оплата вартості товару на момент декларування спірної товарної партії, числові показники вартості товару у них не містять розбіжностей, кореспондуються між собою та ідентифікуються з задекларованими товарами, використовуючи відомості яких митниця мала можливість перевірити числові показники вартості товару та факт здійснення часткової оплати за товар, тому її вимога є безпідставною.

Ненадання митниці якщо здійснювалося страхування, - страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування обумовлене тим, що у самому твердженні митницею зазначено та пунктом 8 частини 2 статті 53 МКУ чітко визначено, що такі документи подаються виключно у випадку, якщо страхування здійснювалось. В даному випадку умовами поставки FOB, визначеними у Контракті та Міжнародних торговельних правилах «Інкотермс 2010» обов`язкового страхування товару не передбачено. У довідці про транспортні витрати від 05.12.23р. зазначено, що страхування вантажу не здійснювалось. Митним органом же не обґрунтовано жодним чином з яких підстав він вважає, що страхування вантажу в даному випадку здійснювалось. З наведеного вбачається, що документи про страхування товару відсутні у товариства та не подавались митниці, а вимога митниці про їх надання протирічить означеній правовій нормі.

Ненадання товариством митниці в спірному випадку декларування таких додаткових документів, як: копії митної декларації країни відправлення; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями обумовлене тим, що вони відсутні у товариства, а вимога митниці про їх надання є протиправною, оскільки відповідно до частини 3 ст. 53 МКУ, вони передбачені як додаткові документи, що надаються (за їх наявності) на запит митниці, виключно у випадку, якщо надані документи, передбачені частиною 2 ст. 53 МКУ містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Слід зазначити, що зовнішньоекономічним Контрактом (п. 3.5, п. 3.6), його Сторонами узгоджені документи які повинні надаватись для підтвердження поставки товару, серед яких такий документи, як копія митної декларації країни відправлення відсутній. Таким чином товариство, відповідно до умов зазначеного Договору, не має права вимагати від іншої сторони документи, не передбачені його умовами.

Вартість товару підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку, наданими товариством митниці в процесі декларування товару в обох спірних випадках, зазначеними вище: специфікацією, рахунком на оплату, платіжними дорученнями щодо здійснення оплати вартості товару, додатковою угодою до контракту та додатковими документами: прайс-листами та комерційними пропозиціями, які не містять розбіжностей та кореспондуються між собою. Якість товару підтверджується наданими товариством митниці технічними характеристиками виробника товару, сертифікатом країни походження товару. Таким чином виготовлення висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями було недоцільним, тому такі висновки відсутні у товариства та митниці не надавались.

Більш того, як вбачається з наведених вище правових норм митний орган може витребувати додаткові документи виключно у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Щодо зазначення відповідачем, що за результатами опрацювання документів встановлено, що відповідно до п. 4.2 договору про перевезення від 27.12.2022 №92712/917/2022 замовник сплачує рахунок протягом 45 днів. Відповідно до рахунку від 13.11.2023 №° Ь62520 повинен був оплачений до 04.12.2023, проте до митного оформлення платіжного доручення про оплату не надано, суд зазначає наступне.

Відповідно до додаткової угоди № 3 від 11.12.2023 строк оплати за рахунком було продовжено Сторонами до 08.02.2024. Додаткова угода не надавалась товариством митниці через те, що під час консультацій між митницею та декларантом щодо митного оформлення спірної товарної партії, митницею не заявлялась вимога про надання коносаменту, що підтверджується змістом наведеного вище електронного повідомлення від митниці декларанту від 06.12.2023р.

У той же час, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів. До такого правового висновку дійшов Верховний суд, виклавши його у постанові від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18.

Таким чином, оскільки МКУ не визначено які конкретно докази подаються митниці на підтвердження транспортних витрат, як складової митної вартості, то декларантом товариства були подані перелічені вище докази, якими повною мірою підтверджено числові показники вартості перевезення спірної товарної партії до митного кордону з Україною. Ненадання додаткової угоди жодним чином не впливало на можливість здійснення митницею перевірки цих числових показників. Вартість транспортних витрат на момент митного оформлення спірної товарної партії підтверджувалась наданими товариством іншими документами: заявкою на перевезення № 46 від 23.08.2023, рахунком на оплату №L62520 від 13.11.2023, актом виконаних робіт від 31.07.2023, довідкою про транспортні витрати від 05.12.2023, з яких вбачається, що в даному випадку здійснювалось мультимодальне перевезення вантажу: морським транспортом, за маршрутом: порт Циндао, Китай - порт Гданськ, Польща та наземним (залізничним) транспортом, за маршрутом: порт Гданськ, Польща - місто Тернопіль, Україна.

Вартість морського перевезення за маршрутом Кіндао, Китай - Гданськ, Польща складає 16900,00 доларів США, без ПДВ, вартість доставки залізничним транспортом за маршрутом Гданськ, Польща - Мостиська-Пшемисль складає 13000,00 доларів США, за маршрутом Мостиська-Пшемисль - Тернопіль, Україна складає 10400,00 доларів США (по території України), без ПДВ. Вантаж додатково не страхувався. Перевантаження контейнерів враховано у вартість перевезення.

Більш того, ненадання додаткової угоди товариством митниці обумовлено саме бездіяльністю самої митниці, оскільки відсутність вимоги про надання банківського платіжного документу на підтвердження оплати транспортних послуг в процесі консультацій щодо митного оформлення задекларованих товарів призвело до того, що товариство було позбавлене можливості належним чином відреагувати на таку вимогу та надати митниці додаткову угоду щодо продовження строку здійснення оплати. Копія цієї додаткової угоди надається суду разом з цією позовною заявою.

Оплата товариством рахунку була здійснена відповідно до платіжної інструкції №651 від 07.02.2024, тобто поза межами процесу митного оформлення спірної товарної партії, тому платіжна інструкція щодо здійснення оплати за товар не могла бути надана митниці декларантом товариства.

З наведеного вбачається, що використовуючи надані товариством зазначені вище документи, митниця мала можливість здійснити перевірку заявленої товариством вартості транспортних витрат, як складової митної вартості задекларованого товару, тому її твердження є необґрунтованим.

Щодо зауваження митниці, що згідно комерційного інвойсу фактурна вартість товару становить 529920,0 USD, платіжні доручення в іноземній валюті № 271 від 22.08.2023 та № 293 від 29.08.2023 (70 145,51 USD), проте неможливо ідентифікувати оплату по специфікації 12.07.2023 № 2023-6, так як в платіжному дорученні № 271 від 22.08.2023 не вказана сума по даній специфікації. Копії платіжних інструкцій від № 271 від 22.08.2023 та № 293 від 29.08.2023 не є достатнім підтвердженням оплати за оцінюваний товар, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, а саме підпис(и) [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком (п.1 Порядку оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216), суд зазначає наступне.

Твердження митниці щодо неможливості ідентифікації оплати вартості товару, здійсненої відповідно до платіжного доручення № 271 від 22.08.2023 є необґрунтованим виходячи з того, що саме з метою ідентифікації оплати за специфікацією № 2023-6, разом з даним платіжним дорученням товариством митниці було надано заяву на купівлю іноземної валюти № 303 від 22.08.2023, виписку з банківського рахунку товариства за серпень 2023 року, з яких вбачається, що за Специфікацією № 2023-6 здійснена попередня оплата в сумі 459774,49 доларів США.

З платіжної інструкції № 293 вбачається, що здійснена оплата в сумі 70145,51 долар США., що прямо зазначено у її графі 70 «Призначення платежу». Загальна сума оплати за обома Специфікаціями складає: 459774,49 + 70145,51 = 529920,00 доларів США (сума вартості товару, зазначена у Специфікації).

Таким чином дане твердження митниці ґрунтується на неналежному аналізі поданих товариством на підтвердження заявленої митної вартості товару документів та є помилковим.

З приводу твердження митниці про те, що копії платіжних інструкцій від № 271 від 22.08.2023 та № 293 від 29.08.2023 не є достатнім підтвердженням оплати за оцінюваний товар, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, слід зазначити що Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 затверджено Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах. В пункті 1 Положення зазначені митницею відомості щодо вимог до реквізитів платіжної інструкції відсутні.

Слід зазначити, що обмін інформацією та документами між позивачем та банківською установою здійснюється за допомогою комплексної програми дистанційного банківського обслуговування для корпоративних клієнтів «Клієнт- банк», яка вирішує задачі інформаційного і платіжно-розрахункового обслуговування юридичних осіб та забезпечує зв`язок з банком за допомогою захищених каналів зв`язку мережі Інтернет, з використанням електронного цифрового підпису.

Надані митниці копії платіжних інструкцій формувались в електронному вигляді в програмі «Клієнт-банк» з електронним цифровим підписом відповідальної особи платника.

Усі банківські платіжні інструкції, які в рамках даної поставки підтверджують факти оплати вартості товарів та послуг з перевезення, в тому числі платіжні інструкції № 271 та 293, містять відмітки банку про проведення валютної банківської операції з переказу грошових коштів, що засвідчено також підписом відповідальної особи банку, що свідчить як про відповідність заповнення реквізитів даних платіжних інструкцій в іноземній валюті вимогам розділу II Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, так і про прийняття та виконання їх банком.

Таким чином декларантом товариства виконані вимоги діючого митного законодавства (ч. 2 ст. 53 МКУ) щодо надання усіх наявних у нього банківських платіжних документів, у разі здійснення оплати коштів за товар, які повною мірою ідентифікуються зі Специфікацією, рахунком-фактурою, задекларованими товарами та у сукупності з іншими наданими митниці документами первинного бухгалтерського обліку підтверджують заявлену товариством вартість товару за Контрактом та факт здійснення оплати за товар.

Щодо доводів відповідача, що до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати від 13.11.2023 № L62520 видана «Global Container Lines Latvija SIA», хоча у накладній УМВС від 05.11.2023 № 041061 наявна інформація, щодо перевізника «PKP CARGO S.A». Інформація, яка б підтверджувала причетність «PKP CARGO S.A» до перевезення залізничним сполученням окрім накладної УМВС від 05.11.2023 № 041061- відсутня, а саме відсутній рахунок про перевезення, банківський платіжний документ та договір між «Global ContainerLines Latvija SIA» і «PKP CARGO S.A.», суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1, ч.1 ст. 14 Конвенції ООН «Про морське перевезення вантажів 1978 року» від 31.03.1978, перевізник означає будь-яку особу, якою або від імені якої з вантажовідправником укладено договір морського перевезення вантажу. Коли перевізник або фактичний перевізник приймає вантаж у своє відання, перевізник на вимогу вантажовідправника зобов`язаний видати вантажовідправнику коносамент.

Згідно зі ст. 1 «Міжнародної конвенції про уніфікацію деяких правил про коносамент» від 25.08.1924, Перевізник включає власника судна або фрахтувальника, що є стороною в договорі перевезення з відправником.

Відповідно до ст. 133 Кодексу торговельного мореплавства України, за договором морського перевезення вантажу перевізник або фрахтівник зобов`язується перевезти доручений йому відправником вантаж з порту відправлення в порт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу), а відправник або фрахтувальник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату (фрахт).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Кодексу торговельного мореплавства України, до мультимодальних перевезень і перевезень у прямому водному сполученні, що здійснюються за участю морських суден, правила цього Кодексу застосовуються в зазначених у ньому випадках, а також в частині, не передбаченій спеціальним законодавством, що регулює такі перевезення.

В даному випадку міжнародне перевезення задекларованого товару здійснювалось відповідно до укладеного договору міжнародного морського перевезення (фрахту) №2712/917/2022 між ТОВ «ПК «ДТЗ», як Замовником та компанією «Global Container Lines Latvija SIA», як Перевізником.

Як вбачається з відомостей Заявки на перевезення № 46 від 13.08.2023 року, довідки про транспортні витрати від 05.12.2023 року та акту виконаних послуг від 05.12.2023 року, перевезення спірної товарної партії в даному випадку має ознаки мультимодального перевезення, тобто перевезення вантажу різними видами транспорту за одним договором.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про мультимодальні перевезення», за договором мультимодального перевезення одна сторона (оператор мультимодального перевезення) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (замовника послуги мультимодального перевезення) надати послугу мультимодального перевезення, у тому числі із залученням інших учасників мультимодального перевезення вантажів до надання послуги мультимодального перевезення, в установлений договором строк.

Відповідно до ст. 12 цього ж Закону, розрахунки за роботи та послуги, пов`язані з мультимодальним перевезенням, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними цінами, визначеними за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції.

Отже договірні відносини щодо перевезення спірної товарної партії у ТОВ «ПК «ДТЗ» наявні виключно компанією-перевізником «Global Container Lines Latvija SIA», якою товариству було виставлено єдиний рахунок на оплату усіх послуг № L62520 від 13.11.2023 року, в якому чітко розмежовані вартість перевезення вантажу морським транспортом та наземним транспортом до митного кордону України, а саме: зазначена вартість морського перевезення (фрахту), включаючи витрати на перевантаження спірної товарної партії за маршрутом: Циндао, Китай - Гданськ, Польща, при цьому чітко визначені ціна за одиницю (тобто одного 40 футового контейнеру) - 1 300,00 дол. США та загальна сума - 16900,00 дол. США (тобто 13 контейнерів). Також у рахунку зазначена вартість залізничної доставки вантажу, з урахуванням перевантаження за маршрутом: Гданськ, Польща - митний перехід Мостицька-Пшемисль в сумі 1000,00 дол. США за одиницю та загальна сума - 13000,00 дол. США; митний перехід Мостицька-Пшемисль - місто Тернопіль, Україна в сумі 800,00 дол. США за одиницю та загальна сума - 10660,00 дол. США Аналогічні відомості містяться у наданих товариством митниці - заявці на перевезення, довідці про транспортні витрати та акті виконаних робіт.

З наведеного вбачається, що жодних договірних відносин у позивача з компанією «PKP CARGO S.A.» не існує, а компанією-перевізником «Global Container Lines Latvija SIA» здійснювалось мультимодальне перевезення задекларованого товару та виставлений товариству єдиний рахунок на оплату послуг з перевезення, до якого включені усі витрати, пов`язані з перевезенням спірної товарної партії, який надано товариством до митного оформлення.

Можливо зазначена вище компанія залучалась до здійснення залізничного перевезення спірної товарної партії основним Перевізником - компанією «Global Container Lines Latvija SIA» в порядку ст. 10 ЗУ «Про мультимодальні перевезення», однак жодного відношення до ТОВ «ПК «ДТЗ» вона не має. Якщо між компаніями- перевізниками «Global Container Lines Latvija SIA» і «PKP CARGO S.A.» і було укладено договір перевезення, то незрозуміло яким чином він повинен матись в наявності у ТОВ «ПК «ДТЗ», яке не є його стороною та не має відношення до його укладання між означеними компаніями, тому рахунок про перевезення, банківський платіжний документ та договір між «Global Container Lines Latvija SIA» і «PKP CARGO S.A.» у позивача відсутні та не могли бути надані на вимогу митного органу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем для оформлення товару за першим методом надано всі передбачені чинним законодавством документи для підтвердження ціни товару, що імпортується, а митним органом безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару.

Натомість, суб`єктом владних повноважень не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару свідчать, що митна вартість товару занижена, як і не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору, та необхідність застосування додаткового методу визначення митної вартості товару.

Крім того, суд вважає необґрунтованим використання митним органом митної декларації від 03.11.2023 № UA 403070/2023/005113, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що товари по цим деклараціям є максимально схожими, а ні лише збігається приблизно час поставки.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 77, 139, 241-245 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МОТОТЕХІМПОРТ" (69000, м.Запоріжжя, вул.Штабна, буд. 13, прим. 19, ) до Тернопільської митниці (46400, м. Тернопіль(з), вул.Текстильна, буд. 38, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару №UA403070/2023/000253/2 від 07.12.2023.

Стягнути на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МОТОТЕХІМПОРТ" (69000, м.Запоріжжя, вул.Штабна, буд. 13, прим. 19, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 23711,22 грн (двадцять три тисячі сімсот одинадцять гривень 22 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці (46400, м. Тернопіль(з), вул.Текстильна, буд. 38, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 28.06.2024.

Суддя О.В. Конишева