Справа № 320/43457/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року м. Київ № 320/43457/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання після поновлення виплат ОСОБА_1 відповідно до наданих документів: довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням чинної постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2017 року у справі № 752/13669/17;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 29 років 20 днів стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві змінити рішення про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 50 % на 90% суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з липня 2023 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що у вересні 2016 року вона була звільнена з посади судді Вищого адміністративного суду України та з жовтня 2016 року їй було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 %.

У подальшому позивача була призначено за результатами конкурсу на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.07.2023 № 710/0/15-23 її звільнено з посади судді Верховного Суду у відставку та наказом Голови Верховного Суду № 2238-к від 13.07.2023 відраховано зі штату суду. Відтак, 20.07.2023 вона звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати щомісячного довічного грошового утримання судді та їй було обчислено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % від заробітку. Проте, рішенням Головного управління ПФУ в м. Києві № 583 від 12.09.2023 з 12.09.2023 їй призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 50% від заробітку та визначено страховий стаж у розмірі - 20 років 4 місяці 1 день.

Позивач вважає, що відповідачем безпідставно зменшено розмір стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді, який визначений станом на день звільнення 29 років 20 днів та суттєво зменшено розмір довічного грошового утримання суддів у відставці за рахунок зменшення відсотку від заробітку з 90 % на 50 %. На думку позивача такі дії відповідача є протиправними, відтак вона звернулась до суду за захистом своїх порушених конституційних прав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалам.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що при призначенні позивачу у 2016 році довічного грошового утримання розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснювався у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді відповідно до законодавства, яке діяло на момент призначення, а саме Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010.

Щомісячне довічне грошове утримання гр. ОСОБА_1 розраховане у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, згідно довідки від 13.07.2023 № 247.

До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посадах, визначених статтею 137 Закону № 1402. Частиною 2 статті 137 Закону № 1402, якою доповнено статтю 137 на підставі Закону України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» (далі - Закон №2509), який набрав чинності 05.08.2018, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимоги щодо якого визначено законом та надає право для призначення на посаду судді.

Крім того, рішення Голосіївського районного суду місті Києва від 26.07.2017 по справі № 752/13699/17 стосувалось проведення перерахунку та виплати пенсії позивача за вислугу років у розмірі 90 % суддівської винагороді судді, який працює на відповідній посаді згідно висновків суду та наданої довідки.

Оскільки, постанова Голосіївського районного суду м. Києва стосувалася інших спірних правовідносин, які були вирішені прийняттям відповідного рішення суду, а подання заяви від 20.07.2023 про звільнення з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, є новими правовідносинами між гр. ОСОБА_1 та Головним управлінням та рішення суду не може поширюватися на нові правовідносини. Отже, відсутні підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розрахунку 90% від грошового забезпечення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII ОСОБА_1 звільнена з посади судді Вищого адміністративного суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку, на час прийняття якої мала стаж роботи на посаді судді 26 років 6 місяців 18 днів.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 752/13699/17 визнано протиправними дії Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 , у перерахунку щомісячного довічного утримання неврахування.

Зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві змінити рішення про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в частині визначення його розміру та у відповідності законодавства України визначити його у розмір 90 % суддівської винагороди та здійснити відповідний перерахунок виплачених ОСОБА_1 коштів з 26 жовтня 2016 року.

Так, у зазначеній постанові Голосіївського районного суду міста Києва суд зазначив, що «…На час прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади у зв`язку з відставкою, остання мала стаж роботи на посаді судді 26 років 6 місяців 18 днів. Згідно з пунктом 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного закону».

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з урахуванням стажу роботи на посаді судді 26 років 6 місяців 18 днів.

Указом Президента України від 13.10.2021 № 530/2021 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 21.10.2021 № 2100/0/15-21 щодо ОСОБА_1 припинено відставку судді у зв`язку з призначенням за результатами конкурсу на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

З огляду на зазначене, 26.10.2021 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 було припинено.

Згідно з наказом Голови Верховного Суду № 2820-к ОСОБА_1 з 26.10.2021 приступила до виконання обов`язків судді Верховного Суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.07.2023 № 710/0/15-23 ОСОБА_1 звільнена з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Голови Верховного Суду № 2238-к 13.07.2023 ОСОБА_1 відраховано зі штату Верховного Суду.

Стаж роботи на посаді судді Верховного Суду склав 1 рік 08 місяців 18 днів.

Відповідно до наданого Верховним Судом розрахунку ОСОБА_1 має 29 років 20 днів стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зараховано роботи:

- секретар судового засідання судової колегії з кримінальних справ Верховного Суду Української РСР (вимога Закону 2 роки) з 18.06.1989 по 08.04.1990 09 місяців 20 днів;

- консультант-спеціаліст І категорії, консультант відділі з розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду Верховного Суду Української РСР з 09.04.1990 по 02.05.1994 4 роки 23 дні;

- старший консультант І відділу Верховного Суду Української РСР з 03.05.1994 по 31.05.1995 1 рік 28 днів;

- старший консультант сектору виконання судових рішень секретаріату судової колегії з кримінальних Верховного Суду України з 01.06.1995 по 31.12.1996 1 рік 7 місяців;

- старший консультант відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України з 01.01.1997 по 31.01.1997 1 місяць;

- головний консультант відділу підготовки матеріалів по винятковій мірі покарання для розгляду Президентом України управління забезпечення діяльності судової колегії в України з 01.02.1997 по 16.03.1998 1 рік 1 місяць 15 днів;

- суддя Подільського районного суду міста Києва з 17.03.1998 по 25.03.2002 - 4 роки 05 днів;

- суддя Апеляційного суду міста Києва з 26.03.2002 по 28.11.2005 3 роки 08 місяців 03 дні;

- суддя Вищого адміністративного суду України з 29.11.2008 по 26.10.2016 10 років 10 місяців 28 днів;

- суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді з 26.01.2021 по 13.07.2023 01 рік 08 місяців 18 днів. Всього 29 років 20 днів.

З липня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було поновлено ОСОБА_1 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до протоколу/розпорядження щодо призначення пенсії від 27.07.2023 ОСОБА_1 було призначено з 14.07.2023 довічне грошове утримання судді у відставці, яке обчислене у розмірі 90 % від заробітку у розмірі 363581,24 грн.

При цьому відповідачем визначено стаж, який дає право на щомісячне грошове утримання судді, 20 років 4 місяці 1 день.

Згідно із протоколом/розпорядженням щодо призначення/ перерахунку пенсії від 11.09.2023 ОСОБА_1 було обчислено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50 % від заробітку в сумі 201989,58 грн.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок призначеного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від її суддівської винагороди з урахуванням наявного в позивача стажу 29 років 20 днів.

Листом від 12.10.2023 № 34689-33922/Ч-02/8-2600/23 відповідач повідомив позивача, що згідно поданої заяви від 20.07.2023 та довідки про суддівську винагороду від 13.07.2023 № 247, яка видана Верховним Судом було проведено перерахунок пенсії у зв`язку із звільненням. При цьому при проведенні перерахунку застосовані норми законодавства, які чинні на дату проведення перерахунку. Відповідно до статті 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Стаж роботи на посаді судді складає 20 років 4 місяці 1 день.

Не погоджуючись з правомірністю відмови відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду з приводу чого суд зазначає про таке.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями статті 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів.

На час виходу позивача у відставку у 2016 році був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі по тексту - Закон України від 07 липня 2010 року № 2453-VI), статтею 120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Відповідно до положень частини 1 статті 135 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Частиною 3 статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ). Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Абзацом 2 частини 4 цієї ж статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з частиною 4 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Судом встановлено, що на час виходу ОСОБА_1 у відставку у 2023 році та призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання з липня 2023 року був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ (далі по тексту - Закон України № 1402-VІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Закону України № 1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

- судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

- члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

- судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Разом з тим, частиною 2 цієї статті прямо передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Враховуючи ту обставину, що позивача на посаду судді було обрано у березні 1998 року, то для визначення такого обов`язкового стажу застосовується Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ, який був чинним на час обрання позивача суддею вперше обумовлено, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 з 10.11.1982 зарахована на посаду секретаря судового засідання судової колегії по кримінальних справах Верховного Суду Української РСР по 08 квітня 1990 року.

Згідно відомостей диплома серії НОМЕР_1 виданого 18.06.1989 року Київським державним університетом ім. Т.Г. Шевченка рішенням екзамеційної комісії від 18.06.1989 ОСОБА_1 закінчила повний курс по спеціальності правознавство та їй присвоєна кваліфікація юриста.

З вказаного випливає, що в силу норми частини 2 статті 137 вищевказаного закону зарахуванню до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та враховується при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає стаж на посаді секретаря судового засідання судової колегії з кримінальних справ Верховного суду Української РСР за період з 18.06.1989 (після здобуття вищої юридичної освіти) по 08.04.1990, який загалом становить 9 місяців 20 днів.

Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Абзацом 4 пункту 34 Прикінцевих і перехідних та перехідних положень Закону України № 1402-VІІІ передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення.

Дана норма абз.4 п.34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є спеціальною щодо позивача та щодо визначення стажу для призначення позивачу щомісячного грошового утримання.

Відповідач же при врахуванні стажу посилається лише на загальну норму ч.3 ст.142 та ст.137 Закону № 1402 без врахування спеціальної норми цього ж закону щодо визначення стажу для суддів, які обирались в період дії іншого спеціального законодавства України.

Як наслідок, відповідач безпідставно зменшив розмір трудового стажу позивача, необхідного для призначення щомісячного грошового утримання, що призвело до протиправного заниження належної до виплати суми такого грошового утримання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.09.2020 року у справі №9901/302/19 зазначила, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Відповідно до пункту 15.3 Регламенту Вищої ради правосуддя при вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Радою відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.

Варто зазначити, що у рішенні Вищої ради правосуддя від 13.07.2023 №710/0/15-23 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку" визначено, що "...до стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) судді ОСОБА_1 вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, слід зарахувати стаж роботи з 18 червня 1989 року (після здобуття вищої юридичної освіти) до призначення на посад) консультанта-спеціаліста 1 категорії відділу по розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду у Верховному Суді України 9 квітня 1990 року, який загалом становить 9 місяців 20 днів.".

У розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у відставці ОСОБА_1 наданого Верховним Судом та рішенні Вищої ради правосуддя від 13.07.2023 № 710/0/15-23 зазначено про зарахування стажу роботи на посаді секретаря судового засідання судової колегії з кримінальних справ Верховного Суду Української РСР після здобуття вищої освіти з 18.06.1989 по 08.04.1990.

Отже, з урахуванням викладеного позивач має право на зарахування їй до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку і який враховується при обчисленні довічного утримання судді у відставці, роботу на посаді секретаря судового засідання судової колегії з кримінальних справ Верховного Суду Української РСР з 18.06.1989 по 08.04.1990, що мало місце після закінчення університету і передувало обранню на посаду судді, у якості обов`язкового юридичного стажу не менше двох років, у відповідності до приписів ч. 2 ст.137 Закону №1402-VIII.

Згідно із наявним у матеріалах справи розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці судді Вищого адміністративного суду України ОСОБА_1 встановленого станом на 26.10.2016 до стажу роботи включено:

- консультант-спеціаліст І категорії, консультант відділі з розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду Верховного Суду Української РСР з 09.04.1990 по 02.05.1994 4 роки 24 дні;

- старший консультант І відділу Верховного Суду Української РСР з 03.05.1994 по 31.05.1995 1 рік 29 днів;

- старший консультант сектору виконання судових рішень секретаріату судової колегії з кримінальних Верховного Суду України з 01.06.1995 по 31.12.1996 1 рік 7 місяців;

- старший консультант відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України з 01.01.1997 по 31.01.1997 1 місяць;

- головний консультант відділу підготовки матеріалів по винятковій мірі покарання для розгляду Президентом України управління забезпечення діяльності судової колегії в України з 01.02.1997 по 16.03.1998 1 рік 1 місяць 16 днів;

- суддя Подільського районного суду міста Києва з 17.03.1998 по 25.03.2002 - 4 роки 06 днів;

- суддя Апеляційного суду міста Києва з 26.03.2002 по 28.11.2005 3 роки 08 місяців 03 дні;

- суддя Вищого адміністративного суду України з 29.11.2008 по 26.10.2016 10 років 10 місяців 28 днів. Всього 26 років 6 місяців 18 днів.

Окрім того, як було встановлено судом постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 752/13699/17 визнано протиправними дії Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 , у перерахунку щомісячного довічного утримання неврахування.

Зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві змінити рішення про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в частині визначення його розміру та у відповідності законодавства України визначити його у розмір 90 % суддівської винагороди та здійснити відповідний перерахунок виплачених ОСОБА_1 коштів з 26 жовтня 2016 року.

Так, у зазначеній постанові Голосіївський районний суд міста Києва встановив, що «…На час прийняття Верховною радою України рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади у зв`язку з відставкою, остання мала стаж роботи на посаді судді 26 років 6 місяців 18 днів. Згідно з пунктом 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного закону».

Приписами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під преюдиційністю розуміється обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істинність вже встановлено у такому, що набрало законної сили, рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Факт зарахування при призначенні ОСОБА_1 у 2016 році щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стажу у розмірі 26 років 6 місяців 18 днів до стажу роботи на посаді судді є преюдиційним і не підлягає доказуванню, як встановлений Голосіївським районним судом міста Києва у постанові від 26 липня 2017 року (справа №752/13699/17), яка набрала законної сили.

Крім того, суд зазначає, що позивачем після припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання у жовтні 2021 року до моменту виходу у відставку з 13.07.2023 було додатково набуто стаж на посаді судді Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді з 26.01.2021 по 13.07.2023 01 рік 08 місяців 18 днів.

Таким чином, загальний стаж позивача, який враховується для визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 29 років 20 днів.

Виходячи з викладеного, вимога позивача в частині визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання після поновлення виплат ОСОБА_1 відповідно до наданих документів: довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням чинної постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2017 року у справі № 752/13669/17 підлягає задоволенню.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 29 років 20 днів стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо відсоткового відношення належної до виплати позивачу суми щомісячного довічного грошового утримання, суд виходить з наступного.

За приписами частини першої статті 142 Закону № 1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону № 1402-VIII).

Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

Так, у пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 N 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 N 3-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом N 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 визнав неконституційним пункт 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон N 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Таким чином Конституційний Суд України визнав неконституційним весь пункт 25 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону N 2453-VI.

На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його призначення врегульовано положеннями статті 142 Закону № 1402-VIII, частиною третьою якої передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

При цьому, наведена норма неконституційною не визнавалась.

Зазначені правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 24.09.2021 у справі № 620/5437/20, від 15.01.2024 у справі № 440/1565/21, у справі від 09.05.2023 у справі № 580/112/21.

За загальним правилом право судді на відставку та її умови визначаються за законом, що діє на час подання заяви про відставку. Право судді на щомісячне довічне грошове утримання та його умови визначаються за законом, що діє на час подання заяви про призначення такого утримання. Винятки з цього правила можуть бути зумовлені, зокрема, непередбачуваністю змін до законодавства, порушенням гарантій незалежності суду та іншими обставинами, що зачіпають саму суть права.

Отже, на переконання суду до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його повторного призначення/перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.

Відтак твердження позивача стосовно того, що відповідачем при перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання у 2023 році не було враховано відсоток суддівської винагороди для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який обумовлений постанові Голосіївського районного суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 752/13699/17 є необґрунтованими з огляду на зміну правового регулювання, яке є чинним станом на момент проведення поновлення виплати позивачу довічного грошового утримання судді у відставці.

Відтак, суд погоджується із висновками відповідача про відсутність у останнього правових підстав для здійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 90 % суддівської винагороди судді.

Відповідно до норми ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, яка була чинна на момент призначення у липні 2023 року позивачу довічного утримання щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Як зазначалося судом раніше, відповідно до наданого Верховним Судом розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 має 29 років 20 днів стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якого зараховано періоди роботи:

- секретар судового засідання судової колегії з кримінальних справ Верховного Суду Української РСР (вимога Закону 2 роки) з 18.06.1989 по 08.04.1990 09 місяців 20 днів;

- консультант-спеціаліст І категорії, консультант відділі з розгляду скарг на судові рішення в порядку нагляду Верховного Суду Української РСР з 09.04.1990 по 02.05.1994 4 роки 23 дні;

- старший консультант І відділу Верховного Суду Української РСР з 03.05.1994 по 31.05.1995 1 рік 28 днів;

- старший консультант сектору виконання судових рішень секретаріату судової колегії з кримінальних Верховного Суду України з 01.06.1995 по 31.12.1996 1 рік 7 місяців;

- старший консультант відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України з 01.01.1997 по 31.01.1997 1 місяць;

- головний консультант відділу підготовки матеріалів по винятковій мірі покарання для розгляду Президентом України управління забезпечення діяльності судової колегії в України з 01.02.1997 по 16.03.1998 1 рік 1 місяць 15 днів;

- суддя Подільського районного суду міста Києва з 17.03.1998 по 25.03.2002 - 4 роки 05 днів;

- суддя Апеляційного суду міста Києва з 26.03.2002 по 28.11.2005 3 роки 08 місяців 03 дні;

- суддя Вищого адміністративного суду України з 29.11.2008 по 26.10.2016 10 років 10 місяців 28 днів;

- суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді з 26.01.2021 по 13.07.2023 01 рік 08 місяців 18 днів. Всього 29 років 20 днів .

Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі №559/443/17 викладено наступну правову позицію: «Суд вважає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру, а доводами касаційної скарги зазначене не спростовується.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 1 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 686/10100/15-а.

Як встановлено судом, Вищою радою правосуддя у рішенні від 13.07.2023 № 710/0/15-23 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку" зазначено про те, що станом на дату ухвалення рішення загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку становить понад 20 років. Водночас не конкретизовано скільки саме понад двадять років цей стаж становить.

Отже, суд встановивши, що стаж роботи на посаді судді ОСОБА_1 , що дає право на відставку та обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 29 років 20 днів стажу дійшов всиновку, що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, що у числовому значенні може бути виражено ((9 х 2 % ) + 50%) = 68 %. При цьому суд виходить з того, що відповідно до діючого Закону № 1402-VІІІ до розрахунку приймаються лише повні календарні роки.

Тобто, позивачу належить до виплати 68 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не 90 %, як вважає позивач.

З огляду на що у задоволенні вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві змінити рішення про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 50 % на 90 % суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді слід відмовити з огляду на їх необґрунтованість.

Зважаючи на зазначене, позовні вимоги в частині належних відсотків, задовольняються судом частково. Зокрема, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 68 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з липня 2023 року. В іншій частині заявлених вимог слід відмовити з огляду на зазначені судом вище обставини.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на дану норму, суд бере до уваги висновки Верховного Суду з аналогічних питань, які суд вирішує і у даній справі.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд допустити негайне виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Із зазначеного слідує, що негайно виконуються рішення суду саме про стягнення пенсії та інших періодичних платежів, що є вимогою майнового характеру. Однак зобов`язання вчинити певні дії, в тому числі перерахувати та виплатити пенсію (довічне грошове утримання судді у відставці), є вимогою немайнового характеру та, відповідно, не є тотожною за своїм змістом вимозі про стягнення конкретної суми, оскільки присудженню пенсії мають передувати дії відповідача щодо її перерахунку та визначення нового розміру, а тому підстави для допуску до негайного виконання рішення суду відсутні.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн. Відтак, враховуючи часткове задоволення позову, а також те, що вимоги позивача носять немайновий характер, що не надає за можливе визначити розмір задоволених вимог пропорційно до розміру судового збору, суд дійшов висновку, що сума судового збору в розмірі 1073,60 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання після поновлення виплат ОСОБА_1 відповідно до наданих документів: довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням чинної постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2017 року у справі № 752/13669/17.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 29 років 20 днів стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 68 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з липня 2023 року.

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.