Справа № 157/590/24
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2024-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/590/24
Провадження №2-а/157/29/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Солошик Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського офіцера громади СП Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Федоровича Артура Олеговича, Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до поліцейського офіцера громади СП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Федоровича А.В., в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ГБВ № 445040 від 26 березня 2024 року поліцейського офіцера громади СП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Федоровича А.В. у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КпАП України, та провадження у справі закрити, стягнути на його користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є депутатом Сошичненської сільської ради. 4 лютого 2024 року у клубі с. Залісся відбувалися збори з участю старости села ОСОБА_2 .На зборах розглядалося питання про звіт окремих депутатів за проведену депутатську роботу. Участь у зборах приймала сільська активістка ОСОБА_3 . Вона з власної ініціативи організовує збір всебічної допомоги для ЗСУ. Приблизно о 14 год. він зайшов у приміщення клубу, і як депутат, мав намір бути присутнім на зборах. У цей момент ОСОБА_4 , яка так само була присутня на зборах, затіяла сварку з ОСОБА_3 . Побачивши його, Трушик переключилася на нього, почала закликати присутніх безпричинно вигнати його з приміщення клубу, неодноразово смикала його за верхній одяг, чим перешкоджала йому здійснювати його депутатську діяльність. Незважаючи на це, він почав виступати з питання виділення коштів на комунальні потреби, оперуючи певними цифрами. ОСОБА_4 запитала його, звідки у нього такі дані. Він відповів, що з програми «Прозоро». У клуб зайшов депутат ОСОБА_5 ОСОБА_4 почала сварку з останнім, забороняла тому знімати її поведінку на телефон, намагаючись вирвати телефон. Він закінчив свій виступ. ОСОБА_4 ще чіплялася до інших присутніх у залі. Не бажаючи слухати сварку ОСОБА_4 , вони з ОСОБА_5 вийшли на вулицю. 06 лютого 2024 року він зателефонував на номер « НОМЕР_1 » і повідомив, що ОСОБА_4 під час проведення зборів перешкоджала йому у виконанні його депутатських обов`язків та повноважень, що межувало з хуліганськими діями з боку останньої. 15 лютого 2024 року відповідач у справі склав на нього протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КпАП України - завідомо неправдивий виклик спеціальних служб. Постановою ГБВ № 445033 відповідач застосував до нього максимальне стягнення, а саме у виді штрафу у розмірі 3400 грн. Зазначену постанову вважає незаконною. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 28 лютого 2024 року у справі № 157/281/24 його позов було задоволено частково. Постанова відповідача аналогічного змісту була скасована судом, а справа надіслана до Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області на новий розгляд. Однак, 26 березня 2024 року відповідач у справі замість вжиття заходів до закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, склав на нього новий протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КпАП України, - завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, тобто ідентичний протоколу від 15 лютого 2024 року. У той самий день відповідач виніс постанову № 445040 про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. Зазначена постанова так само є незаконною з підстав, викладених у позовній заяві від 19 лютого 2024 року, оскільки виклику, тим більше неправдивого, з його боку, як такого, не було. По спецлінії «102» він тільки повідомив, що мав місце такий факт під час проведення зборів у вказаний день у с. Залісся. ОСОБА_4 не мала права смикати його за одяг та закликати присутніх вигнати його із зали клубу, а тому у поведінці останньої були ознаки хуліганських дій, і відповідач у справі зобов`язаний був вжити заходи до притягнення ОСОБА_4 до певної відповідальності.

Ухвалою судді від 5 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду у справі відкрито провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року до участі у справі залучено як співвідповідача Головне управління Національної поліції у Волинській області.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з наведених у позовній заяві підстав та пояснив, що після повернення справи поліцейському ОСОБА_6 для повторного розгляду у зв`язку із скасуванням судом попередньої постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, ОСОБА_6 викликав його, він написав останньому письмові пояснення, та поліцейський знову, не з`ясувавши належним чином обставини справи, склав щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, після чого, повторно викликавши, притягнув його постановою з аналогічним змістом до адміністративної відповідальності.

Відповідач - поліцейський ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив і пояснив, що йому для розгляду були надані матеріали справи щодо ОСОБА_1 , він поїхав у село і допитав очевидців події, потім викликав ОСОБА_7 та склав на останнього протокол про адміністративне правопорушення, після чого постановою притягнув ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КпАП України. Однак постанова судом була скасована, а справу направлено йому на новий розгляд. ОСОБА_7 повідомив до поліції про те, що у с. Залісся у будинку культури під час зборів жителів села ОСОБА_4 його ( ОСОБА_7 ) виганяла з приміщення будинку культури і перешкоджала депутатській діяльності. Однак, допитані у справі свідки повідомили, що ОСОБА_7 ніхто не виганяв, коли останній доповідав інформацію, то всі присутні мовчали, слухаючи його виступ. Такі ж обставини були встановлені під час перегляду відеозапису, який надав ОСОБА_5 .

Представник відповідача, ГУНП у Волинській області, ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_7 повідомив до поліції неправдиву інформацію, а саме повідомив про те, що його виганяли під час зборів села із зали, не давали можливість виступити, чим перешкоджали депутатській діяльності. Однак, шляхом допиту свідків, очевидців подій, було встановлено, що такі обставини не відповідають дійсності, а тому ОСОБА_7 правомірно притягнуто поліцейським до адміністративної відповідальності за ст. 183 КпАП України.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд встановив, що постановою серії ГБВ № 445040 по справі про адміністративне правопорушення від 26 березня 2024 року, що винесена поліцейським офіцером громади СП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Федоровичем А.О., притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КпАП України ОСОБА_1 і накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Із змісту цієї постанови вбачається, що поліцейський ОСОБА_6 встановив такі обставини: 06 лютого 2024 року о 9 год 48 хв ОСОБА_1 , перебуваючи у м. Камені-Каширському по вул. Комарова, здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонував на спецлінію «102» та повідомив про те, що під час зборів громади 04.02.2024 у будинку культури, що у с. Залісся Камінь-Каширського району, ОСОБА_4 намагалася його вигнати з приміщення та перешкоджала виступу, хоча насправді цього не було.

З пояснень у судовому засіданні свідка ОСОБА_5 вбачається, що його було запрошено як депутата Сошичненської сільської ради на збори жителів села, які відбувалися у с. Залісся. Зайшовши у відповідну залу, жителі села обговорювали деякі питання щодо діяльності місцевої влади, розподілу коштів громади, зокрема виділення коштів для ЗСУ. На зборах був присутній також депутат Сошичненської сільської ради ОСОБА_1 , останній не зміг виступити належним чином на цих зборах, оскільки присутні на цих зборах жінки кричали, перешкоджали його виступу. Найактивнішою серед них була ОСОБА_4 , остання перебивала ОСОБА_1 , кричала, вживаючи нецензурну лексику. Крім того, учасники зборів також виганяли його, намагалися забрати телефон, яким він здійснював відеозйомку. Внаслідок таких дій він та ОСОБА_1 змушені були залишити залу, в якій відбувалися збори.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що у с. Залісся в один з днів 2024 року відбулися збори жителів села, в який саме день вона не пам`ятає. На цих зборах мав місце конфлікт між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , а згодом остання почала конфліктувати з ОСОБА_1 , який теж прийшов на збори. ОСОБА_4 у грубій формі запитувала у ОСОБА_1 про те, що той робить на цих зборах, не давала останньому сказати слова, принижувала його, а коли зайшов ОСОБА_5 , то ОСОБА_4 хотіла відібрати у нього мобільний телефон та цей телефон розбити.

З показань свідка ОСОБА_3 у судовому засіданні вбачається, що на пропозицію старости у с. Залісся зібралися у місцевому клубі жителі села, коли на ці збори прийшов ОСОБА_1 , то ОСОБА_4 почала кричати до нього, схватила останнього за рукав, принижували, кажучи, що той ніхто, а також у грубій формі запитувала, чого той на ці збори прийшов.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні дала показання про те, що під час зборів у с. Залісся жителів цього села між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відбулася сварка, під час якої останній на чоловіка жительки села ОСОБА_4 , який проходив службу у ЗСУ почав вказувати як на такого, який ніде не працює, а ОСОБА_4 у свою чергу почала з`ясовувати, чому ОСОБА_1 прийшов на ці збори, і де був раніше, понад 2 роки тому, тобто у той період, як розпочалася у державі війна.

З показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 вбачається, що під час зборів у с. Залісся, на яких були присутні жителі цього села, прийшов також ОСОБА_7 , останній на цих зборах виступав, та на цих же зборах між ним та ОСОБА_4 виникла суперечка.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні дала показання про те, що на зборах жителів села, які відбувалися у с. Залісся, виникла між нею та ОСОБА_1 сварка, на яку останній її спровокував, оскільки, незважаючи на те, що її чоловік перебував у ЗСУ, докоряв у тому, що чоловік не працює. Під час конфлікту вона запитувала у ОСОБА_1 і про те, де той взявся, де був півтора роки тому, де були його сини, і це чуло багато людей. Пізніше на збори прийшов ОСОБА_5 , який почав на мобільний телефон знімати хід зборів, і це ще більше спровокувало у неї емоції. Однак на цих зборах ОСОБА_1 виступив, жителі села його виступ чули. Після виступу він сів на місце старости, а тому вона попросила його покинути це місце. Загалом на цих зборах було гучно, присутні одне одного перекрикували.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що у приміщені, де зібралися люди, останні кричали, перекрикували одне одного.

Отже, з показань свідків та зазначеного відеозапису вбачається, що у с. Залісся у приміщенні, же зібралися люди, були також присутні ОСОБА_7 і ОСОБА_4 , та між останніми мав місце словесний конфлікт.

Статтею 183 КпАП України встановлена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. Об`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення полягає у виклику представника хоча б однієї з перерахованих у цій статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що у такому виклику немає ніякої необхідності. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу, правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Таким чином, адміністративна відповідальність за ст. 183 КпАП України встановлена саме за неправдивий виклик зокрема поліції, а не за повідомлення по телефону на лінію «102» неправдивої інформації, яка з викликом поліції не пов`язана.

У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 6 лютого 2024 року викликав поліцію.

Та обставина, що позивач повідомив 6 лютого 2024 року на спецлінію «102» про події, що відбулися 04 лютого 2024 року і які, на його думку, свідчать про неправомірну поведінку іншої (інших) оосби (осіб), за відсутності доказів про виклик як такий поліції, не утворює складу адміністративного правопорушення, за яке на нього накладено адміністративне стягнення.

Таким чином, зазначені у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відомості щодо здійснення позивачем завідомо неправдивого виклику поліції не відповідають дійсності.

Відповідачем ГУНП у Волинській області як суб`єктом владних повноважень не надано суду жодних належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КпАП України.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачі не довели правомірності оскаржуваної постанови, наявності у діях позивача події і складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КпАП України, а тому постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. належить скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частинами 3 та 4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 7 ст. 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ч. 9 ст. 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження судових витрат, які позивач поніс за надання правничої допомоги адвокатом Бельським І.В., надані: договір про надання правничої допомоги від 03 квітня 2024 року, укладений між позивачем та адвокатом Бельським І.В., квитанція до прибуткового касового ордера від 03 квітня 2024 року на суму 2000 грн., згідно з якими надана позивачу правова допомога полягала у складені позовної заяви до суду .

Враховуючи обсяг наданої адвокатом Бельським І.В. правничої допомоги, зміст підготовленої ним позовної заяви, її обсяг та кількість часу, необхідного для підготовки, критерії реальності адвокатських витрат та розумності, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги адвокатом Бельським І.В. належить стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки вимоги позивача задоволені повністю, тому належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 605 грн 60 коп.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області судові витрати у розмірі 2605 грн. 60 коп.

Вимоги позивача про повернення йому зайво сплаченого в адміністративній справі № 157/281/24 судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. не підлягають вирішенню у межах розгляду цієї справи, та судове рішення щодо цього питання може бути прийняте у межах адміністративної справи, по якій такі судові витрати були сплачені, для чого позивач вправі звернутися до суду з окремою заявою у такій справі.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 159, 242-246, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського офіцера громади СП Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Федоровича Артура Олеговича, Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити повністю.

Постанову серії ГБВ № 445040 від 26 березня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області (місцезнаходження: вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, Волинська область, ЄДРПОУ - 40108604) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 2605 (дві тисячі шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 14 червня 2024 року.

Головуючий:О.В. Антонюк