Справа № 500/3224/24
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/3224/24

27 червня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просить:

визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.04.2024 №/ПС 88 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за виключенням підтвердженого страхового стажу,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити і виплачувати з 15.03.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 20.07.1983, а саме з 01.09.1980 по 12.07.1983 (навчання), з 19.07.1983 по 09.06.1984 (робота), з 18.06.1984 по 09.06.1986 (служба в армії), з 21.07.1986 по 31.05.1995 (робота).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 28.03.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", подавши необхідні документи. Однак, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області (екстериторіальний розподіл) своїм рішенням від 05.04.2024 відмовило позивачу у призначенні такої пенсії, мотивуючи недостатністю страхового стажу, про що було повідомлено листом місцевого територіального органу ПФУ за №1900-0215-8/21037 від 30.04.2024 та слугувало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 27.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

20.06.2024 від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовити.

Вказує, що 28.03.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке області прийняло рішення №88 від 05.04.2024 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності.

Відповідно до вказаного рішення вік позивача - 59 років 14 днів, страховий стаж - 09 місяців 06 днів, при необхідному - 14 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивача не можуть бути зараховані:

- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1983, оскільки ім`я " ОСОБА_2 ", зазначене на титульній сторінці трудової книжки, не збігається з іменем " ОСОБА_3 " згідно паспорта НОМЕР_2 ;

- період навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983, оскільки в дипломі НОМЕР_3 від 12.07.1983 зазначено ім`я " ОСОБА_4 ", яке не збігається з іменем " ОСОБА_3 " згідно паспорта НОМЕР_2 .

Довідку №130 від 26.03.2024 не може бути взято до уваги, оскільки в копії наказу №102к від 21.06.1986 про призначення на роботу зазначено ім`я " ОСОБА_2 ", яке не збігається з іменем " ОСОБА_3 " згідно паспорта МС517694.

Також період проходження військової служби з 18.06.1984 по 09.06.1986 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1983 потребує уточнення, оскільки відсутня дата видачі військового квитка.

Отже, у пенсійного органу відсутні підстави для зарахування вказаних періодів до стажу позивача.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області своїм правом не скористався та відзиву на позов не подав.

Частиною шостою статті 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи, зокрема довідки до акту огляду медико-соціальною комісією серії 12 ААГ №722054 від 03.03.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена вперше третя група загального захворювання на строк до 01.04.2025.

28.03.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.04.2024 №/ПС 88 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до вказаного рішення вік позивача - 59 років 14 днів, страховий стаж - 09 місяців 06 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до загального страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1983, оскільки ім`я " ОСОБА_2 ", зазначене на титульній сторінці трудової книжки, не збігається з іменем " ОСОБА_3 " згідно паспорта НОМЕР_2 ;

- період навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983, оскільки в дипломі НОМЕР_3 від 12.07.1983 зазначено ім`я " ОСОБА_4 ", яке не збігається з іменем " ОСОБА_3 " згідно паспорта НОМЕР_2 .

Довідку №130 від 26.03.2024 не взято до уваги, оскільки в копії наказу №102к від 21.06.1986 про призначення на роботу зазначено ім`я " ОСОБА_2 ", яке не збігається з іменем " ОСОБА_3 " згідно паспорта МС517694.

Період проходження військової служби з 18.06.1984 по 09.06.1986 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1983 потребує уточнення, оскільки відсутня дата видачі військового квитка.

Не погодившись із вказаним рішенням та вважаючи порушеним своє право на соціальний захист, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 30 Закону 1058-ІV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 32 Закону 1058-ІV особи, яким установлено інвалідність мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп:

- від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Отже, для виходу на пенсію по інвалідності страховий стаж позивача повинен становити 14 років.

За наданими до заяви документами про стаж загальний страховий стаж позивача склав 09 місяців 06 днів, так як не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1983, оскільки ім`я " ОСОБА_2 ", зазначене на титульній сторінці трудової книжки, не збігається з іменем " ОСОБА_3 " згідно паспорта НОМЕР_2 ;

- період навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983, оскільки в дипломі НОМЕР_3 від 12.07.1983 зазначено ім`я " ОСОБА_4 ", яке не збігається з іменем " ОСОБА_3 " згідно паспорта НОМЕР_2 .

Також довідку №130 від 26.03.2024 не взято до уваги, оскільки в копії наказу №102к від 21.06.1986 про призначення на роботу зазначено ім`я " ОСОБА_2 ", яке не збігається з іменем " ОСОБА_3 " згідно паспорта НОМЕР_2 , а період проходження військової служби з 18.06.1984 по 09.06.1986 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1983 потребує уточнення, оскільки відсутня дата видачі військового квитка.

Спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.04.2024 №/ПС 88 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), а саме, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Відповідачі не надали суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи за періоди роботи, а періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1983 не враховано, оскільки ім`я " ОСОБА_2 ", зазначене на титульній сторінці трудової книжки, не збігається з іменем " ОСОБА_3 " згідно паспорта МС517694.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Тому суд критично оцінює твердження про те, що ім`я позивача " ОСОБА_2 ", зазначене на титульній сторінці трудової книжки, не збігається з іменем " ОСОБА_3 " згідно паспорта НОМЕР_2 у зв`язку з чим періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1983 не враховано до загального страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи довідки про наявний страховий стаж.

Аналогічно не зараховано до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983, оскільки в дипломі НОМЕР_3 від 12.07.1983 зазначено ім`я " ОСОБА_4 ", яке не збігається з іменем " ОСОБА_3 " згідно паспорта МС517694.

Так згідно пункту "д" статті 56 Закону №1788-XI до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до диплому Г №422737 Державного комітету Української РСР по професійно-технічній освіті ОСОБА_5 01.09.1980 вступив в профтехучилище №11 м. Кременчука Полтавської області і 12.07.1983 закінчив за професією столяр (будівельник), тесляр.

Вказаний період навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983 в Кременчуцькому профтехучилищі №11 згідно диплому НОМЕР_3 від 12.07.1983 зазначений записом №1 трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 20.07.1983.

Також за №№ 4-5 трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 20.07.1983 записано службу в рядах радянської армії з 18.06.1984 по 09.06.1986 на підставі військового квитка НОМЕР_4 .

Згідно копії військового квитка НОМЕР_4 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 15.06.1984 призваний на військову службу та направлений в частину, 09.06.1986 звільнений в запас.

Зі змісту довідки №130 від 26.03.2024 виданої ТОВ" Біллербек Україна перо-пухова фабрика" видно, що ОСОБА_1 був прийнятий на Чортківську перо-пухову фабрику 21 липня 1986 року столярем - теслярем згідно наказу №102 к від 21.07.1986, звільнений ОСОБА_1 31 травня 1995 року за власним бажанням (наказ №79 к від 31 травня 1995 р.)

Вказаний період роботи позивача підтверджений також записами №№6-9 трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1983 та копіями наказів про прийняття на роботу, звільнення, які містяться в матеріалах справи.

Згідно паспорта НОМЕР_2 , виданого Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області 25 березня 1999 року позивач значиться як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, слід констатувати, що беззаперечним є факт навчання позивача у період з 01.09.1980 по 12.07.1983 в Кременчуцькому профтехучилищі №11 згідно диплому НОМЕР_3 від 12.07.1983, період служби в армії з 18.06.1984 по 09.06.1986 на підставі військового квитка НОМЕР_4 від 03.05.1984 та період роботи з 21.07.1986 по 31.05.1995 згідно довідки №130 від 26.03.2024 виданої ТОВ" Біллербек Україна перо-пухова фабрика" та період роботи з 19.07.1983 по 09.06.1984 згідно записів №№2-3 трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1983, що є визначальним при вирішенні питання щодо зарахування вказаних періодів до страхового стажу, а розбіжності у написанні імені позивача "Зиновий" - " ОСОБА_3 " не можуть бути підставою для незарахування спірного періоду.

Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.04.2024 №/ПС 88 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Також з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивача, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 19.07.1983 по 09.06.1984, з 21.07.1986 по 31.05.1995, період навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983 та період служби в армії з 18.06.1984 по 09.06.1986.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити і виплачувати з 15.03.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 20.07.1983, а саме з 01.09.1980 по 12.07.1983 (навчання), з 19.07.1983 по 09.06.1984 (робота), з 18.06.1984 по 09.06.1986 (служба в армії), з 21.07.1986 по 31.05.1995 (робота), суд враховує наступне.

Призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення і виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Відтак, позов в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Таким чином суд вважає за необхідне, застосовуючи частину другу статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення.

При цьому, на думку суду, оскільки за принципом екстериторіальності спірне рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 від 05.04.2024 №/ПС 88 прийняло Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, то саме цей територіальний орган слід зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії позивачу по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення.

Суд зауважує, що належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії від 28.03.2024 та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, яке є предметом спору у справі, що розглядається.

Отже, саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області суд покладає обов`язок повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

В даному випадку для встановлення належного відповідача визначальним є те, структурний підрозділ якого пенсійного органу розглядав заяву позивача ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28.03.2024 та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності , яке визнано судом протиправним і скасовано.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією №69471169 від 14.05.2024.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. (частина третя статті 139 КАС України)

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, рішення якого стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом, судові витрати у сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.04.2024 №/ПС 88 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії по інвалідності згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1983 період навчання з 01.09.1980 по 12.07.1983, період роботи з 19.07.1983 по 09.06.1984, період служби в армії з 18.06.1984 по 09.06.1986, період роботи з 21.07.1986 по 31.05.1995.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2024 про призначення пенсії по інвалідності згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 27 червня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: Майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.