Справа № 440/4503/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 р.Справа № 440/4503/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 р. (ухвален суддею Довгопол М.В.) по справі № 440/4503/24

за позовом ОСОБА_1

до Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника, яка винесена старшим державним виконавцем Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваль О.Р., в частині накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 , які використовуються для здійснення підприємницької діяльності, в АБ "ПРИВАТБАНК" (ЄДРПОУ банку 14360570, код банку 305299) рахунок № НОМЕР_1 (поточний рахунок) валюта рахунку гривня, рахунок № НОМЕР_2 (рахунок для соціальних виплат) валют рахунку гривня.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 р. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про виконавче провадження», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання відповідач свого представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, просив розгляд справи проводити за відсутністю свого представника.

У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що справа № 440/4503/24 розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що вказана справа підлягала розгляду з викликом учасників справи з наступних підстав.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Згідно із ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених, зокрема, статтею 287 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Тобто, оскільки предметом адміністративної справи № 520/11474/22 є оскарження постанови державного виконавця про арешт коштів боржник, то судом першої інстанції при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін помилково не враховано, що вказана справи, відповідно до ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішується з повідомленням учасників справи.

Згідно із п. 7 ч. 3 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 р. у справі № 440/4503/24 підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 15.12.2022 р. у справі № 554/15028/22, який набрав законної сили 02.11.2023 р. визнано ОСОБА_1 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (в подальшому КК України) та призначено покарання: за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Постановою старшого державного виконавця Гребінківського ВДВС Коваль О.Р. від 08.01.2024 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 554/15028/22, виданого 20.11.2023 р. Октябрським районним судом м. Полтави щодо конфіскації у ОСОБА_1 усього належного йому майна, зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно (ВП № 73741749).

24.01.2024 р. старшим державним виконавцем Гребінківського ВДВС Коваль О.Р. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення, на які заборонено законом, та належать боржнику.

27.03.2024 р. старшим державним виконавцем Гребінківського ВДВС Коваль О.Р. винесено постанову про арешт майна боржника.

Постановою державного виконавця від 29.03.2024 р. виконавчий лист № 554/15028/22 повернуто стягувачу, у зв`язку з тим, що у боржника майна, на яке можна було б звернути стягнення, не виявлено, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Позивач, не погодившись із постановою про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 , які використовуються для здійснення підприємницької діяльності, в АБ "ПРИВАТБАНК" (ЄДРПОУ банку 14360570, код банку 305299) рахунок № НОМЕР_1 (поточний рахунок), рахунок № НОМЕР_2 (рахунок для соціальних виплат) звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова обґрунтована, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Згідно із ст. 48 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України), суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 49 КВК України встановлено, що конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законом України.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (в подальшому Закон України № 1404-VІІІ), виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Розпорядження конфіскованим майном та майном, яке не підлягає реалізації, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 10 Закону України № 1404-VІІІ встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У Переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, передбаченому Законом України № 1404-VIII, відсутні кошти боржника, які розміщені на розрахункових рахунках у банках.

Згідно із ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII).

Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 59 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до п. 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. (в подальшому Інструкція), на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку/електронного гаманця, на якому знаходяться кошти/електронні гроші, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти/електронні гроші на всіх рахунках/електронних гаманцях боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. За зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. Арешт на кошти боржника може бути накладено в національній та/або в іноземній валюті, про що зазначається у постанові. У період дії заборони на купівлю іноземної валюти, встановленої Національним банком України, виконавець за наявності письмової згоди стягувача на перерахування йому коштів у національній валюті звертає стягнення на виявлені у боржника кошти в національній валюті. Еквівалент зазначеної у виконавчому документі суми стягнення в іноземній валюті визначається за офіційним курсом Національного банку України на день перерахування коштів на рахунок стягувача.

Згідно із довідками АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про відкриття рахунків від 10.04.2024 р., рахунки в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відкриті клієнту ОСОБА_1 05.09.2023 р., тобто до 02.11.2023 р. дати набрання законної сили вироком Октябрського районного суду від 15.12.2022 р.

Позивачем ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не надано доказів, що рахунки в АБ "ПРИВАТБАНК" № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , належать до рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, постановою державного виконавця від 24.01.2024 р. накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях та не приймалось рішення про накладення арешту на кошти/електронні гроші, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення, на які заборонено законом, та належать боржнику.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана постанова відповідача прийнята із дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування цієї постанови.

Доводи апелянта, що оскаржувана постанова відповідача винесена з порушенням вимог п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1404-VIII суд апеляційної інстанції вважає помилковими з наступних підстав.

Відповідно до п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1404-VIII, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX: фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.

Згідно із п. 1 розділу ХІХ Інструкції, у період дії воєнного стану в Україні фізична особа - боржник, на кошти якої накладено арешт, може звернутись до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти цієї особи, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, без урахування такого арешту. Підписана фізичною особою - боржником заява подається в паперовій формі (нарочно або засобами поштового зв`язку) або в електронній формі на офіційну адресу електронної пошти органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, який наклав арешт на кошти фізичної особи - боржника, з дотриманням вимог, встановлених Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та має містити: номер поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку (за стандартом IBAN), який необхідно визначити для здійснення видаткових операцій; найменування банку, в якому відкрито поточний рахунок.

Виконавець протягом двох робочих днів з дня отримання, передбаченої пунктом 1 цього розділу заяви, має винести постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій (абз 1 п. 2 розділу ХІХ Інструкції).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що для визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій боржник повинен подати до органу державної виконавчої служби відповідну заяву.

Проте, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів звернення позивача до державного виконавця з заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій.

Доводи апелянта, що оскаржувана постанова відповідача від 24.01.2024 р. протиправна, так як він не може використовувати дохід від підприємницької діяльності, який він отримав 29.03.2024 р., тобто, після 02.11.2023 р. дати набрання законної сили вироком суду, суд апеляційної інстанції також вважає помилковими, оскільки ці обставини виникли після винесення оскаржуваної постанови відповідача, у зв`язку з чим не можуть впливати на законність її прийняття.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 7 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм процесуального права.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 р. та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 229, 243, 287, 268, 308, 315, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 р. по справі № 440/4503/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич