Справа № 520/29760/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 р. Справа № 520/29760/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., повний текст складено 10.05.24 по справі № 520/29760/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради, в якому просить суд: визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради щодо призупинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі - ОСОБА_1 ; зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради поновити виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, призначені ОСОБА_1 з 01 липня 2023 року, - у встановленому розмірі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем, на думку позивачки, було протиправно призупинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради про призупинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі - ОСОБА_1 , від 05.09.2023 року. Зобов`язано Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради поновити ОСОБА_1 виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі з 01.07.2023 року у розмірі, передбаченому Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 року №709).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що пунктом 2 Постанови №709 установлено, що з 1 вересня 2023 виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови: внутрішньо переміщена особа має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики, строк погашення яких настав або визначений моментом пред`явлення вимоги, на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень. Вказує, що перевірку відповідності відомостей щодо внутрішньо переміщеної особи вимогам, зазначеним у пункті 2 Постанови №709, Міністерство фінансів проводить станом на 1 серпня 2023 року. Виплачена до 1 серпня 2023 року допомога у разі виявлення відповідності відомостей щодо внутрішньо переміщеної особи критеріям, зазначеним у пунктах 1 і 2 Постанови №709, не підлягає відшкодуванню, яким допомога виплачена неправомірно. Стверджує, що за результатами верифікації станом на 01.08.2023 ОСОБА_1 має на депозитному рахунку кошти в АТ «ПУМБ» філії відділення ПУМБ «РЦ ПІВНІЧНО-СХІДНИЙ» кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. грн, що також підтверджується наданими позивачем до позовної заяви довідками з банківської установи. Зауважує, що на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» депозитні кошти підлягають поверненню, а ОСОБА_1 так і не додала до суду підтверджуючих документів щодо відсутності вкладу за 2023 рік. Вважає висновок суду першої інстанції, що вказані депозитні рахунки було відкрито до переміщення позивачки та надання їй статуту внутрішньо переміщеної особи, а також до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11.07.2023 №709, не відповідають вимогам постанови та суд спонукає відповідача діяти всупереч законодавству.

Позивачка по справі не скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженка міста Бахмут (Артемівськ) Донецької області, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради як внутрішньо переміщена особа з 10.07.2023 року.

10.07.2023 року позивачці видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №6343- за місцем фактичного проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1 .

10.07.2023 року позивачка, як уповноважений представник сім`ї ОСОБА_2 , звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради з заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

14.07.2023 року позивачці відповідно до наданих нею документів рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 14.07.2023 року призначена допомога з 01.07.2023 року, як особі з інвалідністю в розмірі 3000,00 грн., та неповнолітній дитині, ОСОБА_2 , в розмірі 3000,00 грн.

За результатами верифікації, проведеної відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат», відповідачу стало відомо, що станом на 01.08.2023 року ОСОБА_1 має на депозитному банківському рахунку кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. грн.

05.09.2023 року рішенням призупинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі з 01.09.2023 року, з підстав наявності на депозитному банківському рахунку позивачки коштів у загальній сумі, що перевищує 100 тис. грн.

21.09.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради із заявою щодо повернення призупиненої виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі та повідомила про наявність коштів на депозитному рахунку.

Листом Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради від 26.09.2023 року №1191/0/872-23 ОСОБА_1 надано відповідь з роз`ясненнями щодо причини припинення виплати допомоги на проживання, а саме: наявність у позивачки на депозитному банківському рахунку коштів у загальній сумі, що перевищує 100 тис. грн.

Одночасно, 21.09.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на неї та її неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 .

Рішенням Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради від 22.09.2023 року призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_2 в розмірі 3000,00 грн з 01.09.2023 року, про що повідомлено ОСОБА_1 у відповіді Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради від 26.09.2023 року.

Не погодившись з рішенням про призупинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, позивачка звернулась до Головного управління Національної соціальної сервісної служби України з відповідним зверненням, на яке надано відповідь від 10.10.2023 року з роз`ясненням щодо причини припинення виплати допомоги на проживання.

Вважаючи наведені дії відповідача протиправними, позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що депозитні рахунки позивачки було відкрито до її переміщення та надання статуту внутрішньо переміщеної особи, а також до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11.07.2023 №709.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Указом Президента України від 24.02.2022р. №62/2022 "Про введення воєнного стану в України" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (затверджено Законом України від 24.02.2022р. № 2102-IX), який наразі триває.

Приписами ст. 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706-VII) визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст.4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

20 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам" (далі Порядок №332), якою затверджений Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до п.2 Порядку №332 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Згідно з п.3 Порядку №332 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) починаючи з травня 2022 допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20 травня 2022 заявку на відшкодування відповідних витрат, зокрема засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі Портал дія), або за умови подання документального підтвердження від органів документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської Федерації.

Інформація про території, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, є складовою частиною переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік).

01.08.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11.07.2023 №709 (далі по тексту Постанова №709), пунктом 1 якою установлено, що з 01.08.2023 виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога), які перемістилися з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, а також особам, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, зруйноване або непридатне для проживання житлове приміщення та яким допомогу було призначено відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» продовжується автоматично на один шестимісячний період.

Підпунктом 3 пункту 2 Постанови №709 установлено, що з 01.09.2023 виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови внутрішньо переміщена особа має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики, строк погашення яких настав або визначений моментом пред`явлення вимоги, на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень.

Відповідно до пункту 3 цієї постанови рішення про продовження виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пунктах 1 і 2 цієї постанови, приймається на підставі інформації Міністерства фінансів за результатами проведеної верифікації даних щодо одержувачів допомоги, інформацію про яких надано Міністерством соціальної політики з урахуванням даних, що обробляються стосовно них на інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» з урахуванням змін, затверджених цією постановою.

Перевірку відповідності відомостей щодо внутрішньо переміщеної особи вимогам, зазначеним у пункті 2 цієї постанови, Міністерство фінансів проводить станом на 01.08.2023 року.

Відповідно до пункту 22 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 №709) з метою встановлення права на призначення/продовження виплати допомоги уповноваженій особі/отримувачу Мінсоцполітики передає Мінфіну відповідну інформацію для здійснення верифікації відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат».

У спірних правовідносинах, ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи з міста Бахмут Донецької області (яке входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309; в редакції, чинній на момент надання позивачкці статусу внутрішньо переміщеної особи) та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради як внутрішньо переміщена особа з 10.07.2023 року.

За результатами верифікації, проведеної відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат», відповідачу стало відомо, що станом на 01.08.2023 року ОСОБА_1 має на депозитному банківському рахунку кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. грн, що стало підставою для призупинення позивачці виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі з 01.09.2023 року.

За викладеними у позовній заяві твердженнями, депозитні рахунки було відкрито позивачкою за попередньою згодою чоловіка, ОСОБА_3 , яким в 2020 році були отримані кошти в якості одноразового зарахування грошової допомоги (внаслідок поранення), отримання яких підтверджується випискою по картковому рахунку за період з 01.01.2020 по 31.12.2020.

З наданих позивачкою банківських виписок вбачається, що вказані позивачкою депозитні рахунки відкривалися на різні терміни: в АТ «ПУМБ» було відкрито вклад «Вільний» за депозитним договором №286833960 від 28.04.2020, вклад «Дохідний» за депозитним договором №298727208 від 21.09.2021, вклад «Ювілейний» за депозитним договором №301613285 від 17.12.2021, вклад «Дохідний» за депозитним договором №303299239 від 18.03.2022, вклад «Дохідний» за депозитним договором №305272394 від 17.04.2022, вклад «Дохідний» за депозитним договором №306508712 від 17.05.2022, вклад «Дохідний» за депозитним договором №307662751 від 29.06.2022, вклад «Дохідний» за депозитним договором №307943052 від 13.07.2022, вклад «Дохідний» за депозитним договором №308006881 від 16.07.2022.

За позицією позивачки, з якою погодився суд першої інстанції, вказані депозитні рахунки було відкрито до переміщення позивачки та надання їй статуту внутрішньо переміщеної особи, а також до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11.07.2023 №709, тому позивачка не втратила право на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі згідно вимог пп. 3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11.07.2023 №709.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що з правового аналізу положень Постанови №709, а саме пункту 2, вбачається, що виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, починаючи з 01.09.2023 року припиняється, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови внутрішньо переміщена особа має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики, строк погашення яких настав або визначений моментом пред`явлення вимоги, на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень.

При цьому, вказана норма не містить виключень щодо відкриття депозитних рахунків до переміщення та надання особі статуту внутрішньо переміщеної, а також до набрання чинності Постановою №709, чи після переміщення та надання особі статуту внутрішньо переміщеної, та після набрання чинності Постановою №709.

За цим, доводи позивачки про те, що на момент переміщення і на момент звернення для нарахування виплат на проживання внутрішньо переміщеним особам, на її депозитному рахунку перебували кошти, розмір яких перевищував 100 000,00 грн, не спростовують висновок суду апеляційної інстанції, що після набрання чинності Постановою №709 позивачка має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень.

Колегія суддів враховує, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 року №1-зп, від 09.02.1999 року №1-рп/99, від 05.04.2001 року №3-рп/2001, від 13.03.2012 року №6-рп/2012, у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти мають пряму дію в часі, тобто регулюють відносини, що виникли після набрання чинності цими актами, а також відносини, які виникли до набрання чинності нормативно-правовими актами і продовжують існувати на час набрання ними чинності. У другому випадку такі акти поширюються на ці відносини з моменту набрання чинності, а не з моменту виникнення відповідних відносин. В окремих випадках законодавець вказівкою в перехідних положеннях «нового» нормативно-правового акта може зберегти праворегуляторний вплив визнаного нечинним нормативно-правового акта на певні суспільні відносини, які продовжують тривати після набрання чинності «новим» (переживаюча дія).

Здатність закону регулювати відносини з моменту їхнього виникнення у минулому, є зворотною дією нормативно-правового акта в часі, яка для цілей стабільності суспільних відносин застосовується лише в разі скасування чи пом`якшення юридичної відповідальності.

Водночас, суд зазначає, що під час розгляду спірних правовідносин, судом не встановлено ретроспективної дії нормативно-правових актів, що регулюють дані спірні правовідносини, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11.07.2023 №709.

Вказаною постановою лише частково змінено правове регулювання відносин щодо надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які виникли до набрання нею чинності і продовжують існувати на час набрання чинності постановою. При цьому, такі зміни застосовуються виключно з моменту набрання чинності цією постановою, тобто з 15.07.2023 року.

При цьому, спірні в цій справі правовідносини виникли саме з 01.09.2023 року з моменту припинення виплати позивачці спірної допомоги на проживання, тобто, під час дії постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11.07.2023 №709.

Спірні положення Постанови №709 не регулюють правовідносини, які склалися на момент призначення допомоги позивачці. Відповідач визнає правомірність такого призначення та не вимагає повернення виплачених позивачам сум. Вказані норми діють перспективно, виключно на майбутнє, тому вони не суперечать ст.58 Конституції України.

Доказів визнання цих положень такими, що не відповідають Конституції України та/або визнання їх протиправними та/або нечинними в судовому порядку до матеріалів справи не надано та судом таких обставин не встановлено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що єдиними нормативно-правовими актами, якими регулюються питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, зокрема, щодо порядку надання такої допомоги, є Порядок надання допомоги внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 №709).

З огляду на викладене, суд не вбачає в діях відповідача щодо припинення виплати позивачці допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.09.2023 року ознак протиправності.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Інші доводи і заперечення сторін по суті спору на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 по справі № 520/29760/23 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий