Справа № 160/13362/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 червня 2024 року Справа № 160/13362/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022р. №260 відносно ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24 вересня 2022 року по 13 червня 2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 24 вересня 2022 року по 13 червня 2023 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, в частині позовних вимог щодо визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24 вересня 2022 року по 13 червня 2023 року, із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин.

На виконання вимог вказаної ухвали суду 28.05.2024 року від позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому останній просить суд визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити йому пропущений строк на звернення до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 з вищевказаними позовними вимогами, посилаючись на те, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 позивача було виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та з усіх видів грошового забезпечення з 13.06.2023 року та з котлового забезпечення - з 14.06.2023 року, разом з тим, на день виключення військовослужбовця ОСОБА_1 зі списків особового складу частини (13.06.2023р.), останньому не було нараховане і виплачене грошове забезпечення за період з 24.09.2022р. по 13.06.2023р., а також не було надано письмового повідомлення про всі нараховані йому до виплати при звільнені суми, у зв`язку із чим в подальшому представник позивача неодноразово звертався із відповідними заявами до Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, проте лише 09.05.2024 року отримав відповідь від Міністерства оборони України, до якої було долучено картку особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 , з якої і було встановлено факт дійсного не нарахування і не виплати останньому відповідачем грошового забезпечення за період з 24.09.2022р. по 13.06.2023р., а отже позивач саме 09.05.2024 року дізнався про порушення його прав.

Відповідно до п.8 ст.171 КАС України питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою - шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Дослідивши надані позивачем документи на усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, суд зазначає таке.

Так, згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому абз.1 ч.2 ст.122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас ч.3 ст.122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом приписів п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, військова служба є різновидом служби публічної.

При цьому, як слідує з аналізу наведених вище приписів ст.122 КАС України, шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами, водночас, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Разом з тим, у зазначених вище положеннях частини п`ятої ст.122 КАС України відсутні норми, які б встановлювали строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Так, до 19 липня 2022 року частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, було встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із цим, частиною 2 статті 233 КЗпП України, в редакції, чинній до 19 липня 2022 року, було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, до 19 липня 2022 року право на звернення до суду з позовом щодо нарахування та виплати (стягнення) належної заробітної плати не обмежувалось будь-яким строком.

Водночас, зважаючи на те, що у зазначених вище положеннях ст.122 КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці, та наявність таких норм у ч.2 ст.233 КЗпП України, в редакції, чинній до 19 липня 2022 року, до цієї дати (до 19.07.2022р.) до спорів осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, щодо нарахування і виплати (стягнення) належної їм заробітної плати застосовувалися саме норми ч.2 ст.233 КЗпП України, тобто звернення до суду з такими позовами не обмежувалося будь-яким строком.

Разом з тим, Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, статтю 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 233 КЗпП України).

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (частина 2 статті 233 КЗпП України)».

Отже, до 19 липня 2022 року Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, суд доходить висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічний висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023р. у справі №260/3564/22, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023р.

Крім цього, у вказаному рішенні Верховний Суд також акцентував увагу на тому, що при розгляді справ за позовами щодо нарахування та виплати (стягнення) належної заробітної плати у відносинах публічної служби застосуванню підлягають не приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якими встановлено місячний строк на звернення до суду з такими позовами, а положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосується строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, які, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відтак, починаючи з 19 липня 2022 року обмежено строк звернення до суду з позовами щодо виплати заробітної плати трьома місяцями з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а якщо це стосується виплати заробітної плати та всіх інших сум, що належать працівникові при звільненні, звільненому працівникові трьома місяцями з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

При цьому пунктом 1 глави ХІХ "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з 12 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами), з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, в силу приписів пункту 1 глави ХІХ "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України строк на звернення до суду з позовами щодо нарахування та виплати (стягнення) належної заробітної плати, в тому числі й у відносинах публічної служби, був продовжений до завершення карантину, тобто до 30 червня 2023 року.

Як слідує з заяви про поновлення строку звернення до суду, ОСОБА_1 відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №426 від 13.06.2023р. був виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та з усіх видів грошового забезпечення з 13.06.2023 року та з котлового забезпечення - з 14.06.2023 року.

Водночас, станом на 13.06.2023р. позивачеві не було надано письмового повідомлення про всі нараховані йому до виплати при звільнені суми.

У зв`язку із цим, в подальшому, позивач та його представник неодноразово звертались із відповідними заявами про не нарахування та не виплату грошового забезпечення за період з 24.09.2022р. по 13.06.2023р. до Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, проте лише 09.05.2024 року отримали лист-відповідь Міністерства оборони України №613/5171 від 22.04.2024 року, до якого було додано копію картки особового рахунку за 2022р.-2023р. старшого солдата ОСОБА_1 , з якої позивач і зміг безпосередньо дізнатися про всі нараховані йому до виплати при звільнені суми, серед яких заборгованість з виплати спірного грошового забезпечення за період з 24 вересня 2022 року по 13 червня 2023 року була відсутня, отже, про порушення своїх прав позивач дізнався саме 09.05.2024р. і саме з цієї дати слід обраховувати строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст.233 КЗпП України, бо доказів більш раннього письмового повідомлення позивача про всі нараховані йому до виплати при звільнені суми матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки позивач дізнався про порушення його прав саме 09.05.2024 року, то, враховуючи приписи ч.2 ст.233 КЗпП України, останній має право на звернення до суду із відповідним позовом до 09.08.2024р., водночас, з вказаною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду 23.05.2024р., що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції суду, отже, наданими до заяви про поновлення строку звернення до суду доказами у сукупності підтверджено дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

За наведених обставин, позовна заява відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, підсудна Дніпропетровському окружному адміністративному суду.

Частиною 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п.20 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин - є адміністративною справою незначної складності (малозначною справою).

Так, відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з п.10 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням наведеного та з огляду на те, що ця справа є справою незначної складності, для якої пріоритетним є її швидке вирішення, враховуючи характер спірних відносин, склад учасників та предмет доказування, що не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд вважає за можливе розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

З матеріалів позовної заяви порушень строків, передбачених статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, не встановлено.

Підстави для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

Разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів, яке обґрунтовано неможливістю їх самостійного отримання через ігнорування відповідачем відповідного адвокатського запиту представника позивача про їх надання, у зв`язку із чим позивач просить суд витребувати у відповідача:

- копії наказів (витягів), прийнятих Військовою частиною НОМЕР_1 щодо військовослужбовця ОСОБА_1 за період з 24.09.2022р. по 13.06.2023р., та документів, на підставі яких були винесені вказані накази;

- інформацію про розмір нарахованих сум (з деталізацією виду виплати), належних військовослужбовцю ОСОБА_1 за період з 24.09.2022р. по 13.06.2023р., із наданням підтверджуючих документів дати їх виплати;

- витяги з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 за весь період з 24.09.2022р. по 13.06.2023р.

Вирішуючи клопотання позивача про витребування доказів, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За приписами ч.3 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст.79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Частиною 3 статті 79 КАС України встановлено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

При цьому відповідно до ч.4 ст.79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Частиною 5 статті 79 КАС України встановлено, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Згідно з ч.3 ст.80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Водночас, частиною 4 статті 9 КАС України встановлено обов`язок суду вжити визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Зважаючи на те, що предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022р. №260 відносно ОСОБА_1 , а також оскарження бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24 вересня 2022 року по 13 червня 2023 року, при цьому ані копія вищевказаного оскаржуваного наказу, ані відомості щодо нарахованого та виплаченого позивачеві грошового забезпечення за спірний період (з 24 вересня 2022 року по 13 червня 2023 року) відповідачем на адвокатський запит представника позивача надані не були, суд доходить висновку про необхідність витребування у відповідача:

- завірених належним чином копій наказу Військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022р. №260 відносно ОСОБА_1 та документів, на підставі яких було видано цей наказ;

- письмових пояснень та доказів на їх підтвердження стосовно того, чи нараховувалось та виплачувалось ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 24 вересня 2022 року по 13 червня 2023 року, якщо так, то в якому розмірі (з деталізацією виду виплати) і в які саме дати воно було виплачене, а також доказів на підтвердження цього, в тому числі витягів з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення за цей період, якщо ні, то письмові пояснення щодо причин такого не нарахування і не виплати, -

оскільки такі докази є належним доказами у цій справі, позаяк містять інформацію щодо предмета доказування, відтак, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи по суті заявлених позовних вимог слід задовольнити клопотання позивача в частині щодо витребування у відповідача вищевказаних доказів, а також витребувати у відповідача з ініціативи суду інші додаткові докази у справі, що мають значення для її правильного вирішення по суті, а саме:

- письмові пояснення і докази на їх підтвердження відносно того, чи отримано Військовою частиною НОМЕР_1 копію постанови старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 23.03.2023р. про закриття кримінального провадження №0001141 від 14.11.2022р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, в частині самовільного залишення військової служби військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання позивача про витребування доказів в іншій частині, а саме: щодо витребувати у відповідача копій всіх інших наказів (витягів), прийнятих Військовою частиною НОМЕР_1 щодо військовослужбовця ОСОБА_1 за період з 24.09.2022р. по 13.06.2023р., та документів, на підставі яких були винесені вказані накази, крім копії оскаржуваного наказу, бо позивачем жодним чином необґрунтовано належність таких доказів щодо предмету доказування у цій справі, а також, з огляду на те, що позовних вимог про оскарження інших наказів відповідача, крім наказу від 30.09.2022р. №260, заявлено не було, а їх наявність жодним чином не пов`язана з предметом і підставами позову.

Таким чином, клопотання позивача про витребування доказів слід задовольнити частково.

З урахуванням того, що з 10.06.2024р. по 23.06.2024р., включно, суддя Турова О.М. перебувала у щорічній відпустці питання про відкриття провадження у справі розглянуто та постановлено відповідну ухвалу - першого робочого дня.

Керуючись статтями 171, 243, 248 257, 259-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

УХВАЛИВ:

Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі №160/13362/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 25.07.2024 року за наявними у справі матеріалами у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: 49089, м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, 4, зала судових засідань №11.

Здійснювати розгляд адміністративної справи одноособово суддею Туровою О.М.

Встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також зобов`язати відповідача надати до суду разом із відзивом на позов документи, що підтверджують надання відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов, а також зобов`язати позивачів надати до суду разом із відповіддю на відзив документи, що підтверджують надання відповіді на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи.

Встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив, а також зобов`язати відповідача надати до суду разом із запереченням на відповідь на відзив документи, що підтверджують надання заперечень на відповідь на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи.

Повідомити відповідача, що він, як суб`єкт владних повноважень, згідно із приписами п.12 ч.9 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України може отримати наявні у суді матеріали, які підлягають врученню відповідачу (зокрема - примірник позовної заяви та доданих до неї документів) - безпосередньо у суді (адреса: АДРЕСА_1 ).

Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задовольнити частково.

Витребувати у Військової частини НОМЕР_1 докази у справі, а саме:

- завірені належним чином копії наказу Військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022р. №260 відносно ОСОБА_1 та документів, на підставі яких було видано цей наказ;

- письмові пояснення та докази на їх підтвердження стосовно того, чи нараховувалось та виплачувалось ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 24 вересня 2022 року по 13 червня 2023 року, якщо так, то в якому розмірі (з деталізацією виду виплати) і в які саме дати воно було виплачене, а також доказів на підтвердження цього, в тому числі витягів з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення за цей період, якщо ні, то письмові пояснення щодо причин такого не нарахування і не виплати;

- письмові пояснення і докази на їх підтвердження відносно того, чи отримано Військовою частиною НОМЕР_1 копію постанови старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 23.03.2023р. про закриття кримінального провадження №0001141 від 14.11.2022р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, в частині самовільного залишення військової служби військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

У задоволенні іншої частин клопотання позивача про витребування доказів відмовити.

Роз`яснити відповідачу, що особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Інформацію щодо даної адміністративної справи учасники справи можуть отримати на офіційному порталі судової влади України у мережі Інтернет (веб-адреса сторінки: http://adm.dp.court.gov.ua/sud0470/gromadyanam/csz/).

Копію ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, відповідачу разом з ухвалою надіслати копію позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М. Турова