Справа № 813/2669/15
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 813/2669/15 пров. № А/857/7469/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Ханащак С. І.,

представника позивача Дуркальця М. М.,

представника відповідача Холявки І. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Кавказ» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року (прийняте в м. Львові суддею Морською Г. М.; складене в повному обсязі 23 лютого 2024 року) в адміністративній справі № 813/2669/15 за позовом Приватного підприємства «Кавказ» до Головно управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними наказу, дій та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року Приватне підприємство «Кавказ» (далі також - ПП «Кавказ», Підприємство, позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі також - контролюючий орган, податковий орган, відповідач) від 24.03.2015 № 116 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Кавказ»;

- визнати протиправною відмову Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області в розгляді заперечень на Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.04.2015 № 130/22-00/22385147;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Р» № , № від 28.04.2015, видані Самбірською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючий орган протиправно призначив документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «Кавказ» щодо питань, які вже попередньо були перевірені в межах іншої податкової перевірки. Стверджує, що відмова в розгляді заперечень на Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.04.2015 є протиправною, позивач не порушував строків направлення заперечень. Також вважає, що вказані в акті перевірки висновки про відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем і ТОВ «Бар Блюз» та ТОВ «Фірма Фінанссервіс» не відповідають дійсності, позаяк первинні документи, надані при проведенні перевірки, в повній мірі підтверджують обставини щодо постачання товарно-матеріальних цінностей та є такими документами, на підставі яких ведеться податковий та бухгалтерський облік. Із вказаних підстав вважає спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 16 червня 2023 року касаційну скаргу Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступник ГУ ДПС у Львівській області) задоволено частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2015 року в справі № 813/2669/15 (№ 876/8440/15) скасовано.

Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року в задоволенні позову ПП «Кавказ» відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ПП «Кавказ», яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує фактично тими ж доводами, що й в позовній заяві.

ГУ ДПС у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що при оформленні наказу про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки та відмові в розгляді заперечень на акт про результати перевірки, працівники податкового органу діяли виключно в межах норм чинного законодавства України, а взаємовідносини між позивачем і його контрагентами ТОВ «Бар Блюз» у березні 2013 року та ТОВ «Фірма Фінанссервіс» у червні 2014 року не підтверджено та визнано такими, що не мали реального товарного характеру. Встановлено, що підприємством проведено документальне оформлення господарських операцій, які фактично не здійснювались. Зокрема виявлено, що ТОВ «Бар Блюз» та ТОВ «Фірма Фінанссервіс» не отримували ТМЦ у суб`єктів господарювання та не могли здійснювати реалізацію такої продукції.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник відповідача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 03.03.2015 ПП «Кавказ» поштою отримало запит від контролюючого органу про надання інформації та її документального підтвердження від 17 лютого 2015 р. № 96/10/13-10-22-00/125 щодо надання документів, що підтверджують факти здійснення господарських операцій по взаємовідносинах із ТОВ «Фірма Фінанссервіс» у період з 01.06.2014 по 30.06.2014, ТОВ «Бар Блюз» у період з 01.03.2013 по 31.03.2013.

Листом за вих. № 15 від 06.03.2015 Підприємством надано податковому органу відповідь на цей запит та запитувані документи.

29.03.2015 позивач отримав наказ податкового органу № 116 від 24 березня 2015 р. про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, повідомлення від 24 березня 2015 р. № 9/22-00 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України по питанню взаємовідносин з ТОВ «Фірма Фінанссервіс» у період з 01.06.2014 по 30.06.2014, ТОВ «Бар Блюз» у період з 01.03.2013 по 31.03.2013, а також запит про надання інформації та її документального підтвердження від 24.03.2015 № 243/10/13-10-22-00/115.

Листом від 31.03.2015 № 17 позивач надав відповідь на цей запит відповідача та надав запитувані документи.

20.04.2015 позивач поштою отримав акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.04.2015 № 130/22-00/22385147.

Висновками акту перевірки встановлено порушення:

- пунктів 198.1, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 60 291 грн;

- підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2, підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 69 633 грн.

21.04.2015 від податкового органу із супровідним листом № 385/10/13-10-22-00/215 від 17.04.2015 надійшли доповнення до акту без підписів уповноважених осіб.

Листом від 24.04.2015 позивач направив заперечення проти акту перевірки відповідачу. У цих запереченнях позивач посилається на те, що первинні документи, надані при проведенні перевірки, в повній мірі підтверджують обставини щодо постачання товарно-матеріальних цінностей та є такими документами, на підставі яких ведеться податковий та бухгалтерський облік.

Листом від 28.04.2015 № 446/10/13-10-22-00-/253 податковий орган повідомив, що відмовляється від розгляду вказаних заперечень у зв`язку з пропущенням п`ятиденного строку їх направлення.

На підставі висновків акта перевірки 28.04.2015, відповідно до встановлених порушень податковий орган прийняв стосовно Підприємства податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшив суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 90 436,50 грн, з яких за основним платежем 60 291 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 30 145,50 грн,

- № , яким збільшив суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 81 803,75 грн, з яких за основним платежем 65 443 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 16 360,75 грн.

Не погодившись із вказаними діями та податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, ПП «Кавказ» звернулося до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що судом встановлено відсутність у позивача визначених чинним законодавством документів на підтвердження обліку та зберігання нафтопродуктів, порушення оформлення транспортування товару, дефекти контрагентів ТзОВ «Бар Блюз» та ТОВ «Фірма Фінанссервіс», а також неможливість здійснення представником позивача з урахуванням реального часу оформлення приймання товару і його оплата ТОВ «Фірма Фінанссервіс».

Відтак суд вважав обґрунтованим висновок податкового органу про безпідставність віднесення до податкового кредиту та витрат сум за господарськими операціями із вказаними контрагентами, викладений у акті перевірки від 15.04.2015 № 130/22-00/22385147, а спірні ППР правомірними і законними.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі також ПК України).

Щодо правомірності призначення документальної позапланової невиїзної перевірки судом встановлено таке.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема:

- за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Наказом відповідача № 116 від 24.03.2015 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» на підставі підпункті 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «Кавказ» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України по питанню взаємовідносин із ТОВ «Фірма Фінанссервіс» у період з 01.06.2014 по 30.06.2014, ТОВ «Бар Блюз» у період з 01.03.2013 по 31.03.2013.

Разом з тим, позивач стверджує, що період березня 2013 року по взаємовідносинам позивача із ТОВ «Бар Блюз» був предметом іншої податкової перевірки, оформленої актом від 31.01.2014, відтак повторна перевірки в силу підпунктів 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України є протиправною. Також наказом передбачено проведення перевірки по питанню взаємовідносин із ТОВ «Фірма Фінанссервіс» у період з 01.06.2014 по 30.06.2014, проте грошові зобов`язання нараховані за 2014 рік, тобто поза межами періоду перевірки.

Судом встановлено, що відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань повноти обчислення та своєчасності сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, результати якої оформлені Актом № 38/22-00/22385147 від 31.01.2014 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Кавказ» (код за СДРПОУ-22385147) з питань повноти обчислення та своєчасності сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2011 по 31.12.2013».

Ця перевірка охопила в тому числі і період діяльності позивача березня 2013 року по взаємовідносинам із ТОВ «Бар Блюз».

Разом із тим зазначеною перевіркою (акт № 38/22-00/22385147 від 31.01.2014) досліджувалася виключно правильність обчислення позивачем ПДВ, тоді як в акті від 15.04.2015 № 130/22-00/22385147 по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Бар Блюз» досліджувалася правильність оподаткування господарської діяльності податком на прибуток.

З наведеного видно, що доводи позивача про те, що перевірка проведена повторно з тих самих питань не знайшли свого підтвердження.

Також судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач за 2013 та 2014 роки подавав декларацію з податку на прибуток лише річну, відтак, незважаючи на перевірку лише періодів березень 2013 року та червень 2014 року, податок на прибуток нарахований за 2013 та 2014 роки за дослідженими господарськими операціями.

Суд вважає помилковим посилання позивача на виправлення у наказі коду ЄДРПОУ позивача (вважає, що неможливо із наказу встановити суб`єкта перевірки), позаяк позивач отримавши спірний наказ та запит про надання документів - виконав його вимоги, тобто погодився з ним, відтак у позивача на виникало сумніву щодо суб`єкта перевірки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірний наказ про призначення перевірки правомірним та законним, а тому відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

Щодо позовної вимоги про відмову відповідача у розгляді заперечень на акт перевірки від 15.04.2015 № 130/22-00/22385147, суд зазначає таке.

Згідно з абзацом першим пункту 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до органу державної податкової служби за основним місцем обліку такого платника податків протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта (довідки).

Судом встановлено, що позивач отримав акт перевірки 18.04.2015.

Листом від 24.04.2015 позивач направив заперечення проти акта перевірки відповідачу. У даних запереченнях позивач посилається на те, що первинні документи, надані при проведенні перевірки в повній мірі підтверджують обставини щодо постачання товарно-матеріальних цінностей та є такими документами на підставі яких ведеться податковий та бухгалтерський облік.

Листом від 28.04.2015 № 446/10/13-10-22-00-/253 податковий орган повідомив, що відмовляється від розгляду вказаних заперечень у зв`язку із пропущенням п`ятиденного строку їх направлення.

Із поштової квитанції № 202/67675 слідує, що поштове відправлення - рекомендований лист з повідомленням, штрих-код № 675 було відправлено 24.04.2015, що підтверджується відбитком календарного штампу відділення зв`язку м. Хирів.

Зі змісту рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення штрих-код № 675 видно, що податковий орган отримав рекомендований лист 24.04.2015.

З наведеного видно, що позивач не пропустив строк подання заперечень на акт перевірки.

При цьому, позивач вважає, що відмова податкового органу у прийнятті заперечень на акт перевірки вплинула на прийняття спірних ППР.

Проте, колегія суддів вважає, що саме по собі визнання таких дій податкового органу протиправними не призведе до захисту порушеного права позивача, оскільки ці протиправні дії відповідача є одним із аргументів до визнання спірних ППР протиправними.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ця обставина підлягає врахуванню під час розгляду позову в частині скасування ППР і відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Щодо правомірності спірних ППР, суд зазначає таке.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 ПК України.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз наведених норм свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

З акта перевірки видно, що проведеною перевіркою встановлено неправомірне відображення ПП «Кавказ» у податковому обліку господарських операцій з ТОВ «Фірма Фінанссервіс» та ТОВ «Бар Блюз» щодо придбання нафтопродуктів, а саме завищення витрат та податкового кредиту.

Судом встановлено, що 03.03.2014 позивач (покупець) уклав із ТОВ «Фірма Фінанссервіс» договір № 017 купівлі-продажу нафтопродуктів.

За умовами договору поставка товару здійснюється партіями, вартість партії визначається у видатковій накладній, розрахунки проводяться у безготівковому порядку, постачання здійснюється на умовах доставки до місця , вказаного у ТТН, перехід права власності на товар відбувається у момент поставки, що оформляється видатковою накладною або актом прийому здачі.

На підтвердження реальності господарської операції позивач надав податковому органу до перевірки копію договору від 03.03.2014 № 017, видаткові накладні: № 60301 від 03.06.2014 на суму 91 111,50 грн; № 6041 від 04.06.2014 на суму 91 111,50 грн; № 61901 від 19.06.2014 на суму 89 761,43 грн; № 62001 від 20.06.2014 на суму 89 761,43 грн, ТТН № 60301 від 02.06.2014; № 6041 від 03.06.2014; № 61901 від 19.06.2014; № 62001 від 20.06.2014, прибуткові касові ордери, довіреності.

Суми ПДВ згідно податкових накладних, отриманих позивачем від ТОВ «Фірма Фінанссервіс», ПП «Кавказ» вписані в реєстр отриманих податкових накладних та відображено в податковому кредиті Декларації з ПДВ за червень 2014 року у сумі 30 370,50 грн та за липень 2014 року у сумі 29 920,48 грн.

Також позивач (покупець) 13 грудня 2011 року уклав із ТОВ «Бар «Блюз» договір за № 30/12/2011 купівлі-продажу нафтопродуктів.

За умовами договору поставки здійснюються на підставі рахунків фактур, доставка здійснюється транспортом покупця чи продавця за домовленістю, перехід права власності на товар відбувається у момент поставки, що оформляється накладною, оплата є такою, що відбулась, з моменту надходження відповідних коштів на поточний рахунок продавця.

На підтвердження реальності господарської операції позивач надав податковому органу до перевірки копію договору від 13.12.2011 № 30/12/2011, видаткову накладну № РН-0000010 від 29.03.2013 на суму 183 007,96 грн; товарно-транспортною накладну № 000010 від 29.03.2013, платіжні доручення.

Разом із запереченнями на акт перевірки позивач додатково надав податковому органу довідку про наявні у нього транспортні засоби: тягач MAN, д. н. НОМЕР_1 та бензовоз ЗІЛ 431412, д. н. НОМЕР_2 ; довідку про місця зберігання ПММ; статистичні звіти про продаж світлих нафтопродуктів і газу форми 1 торг за березень, лютий 2013, травень, червень 2014.

При розгляді цієї справи колегія суддів апеляційного суду враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 23.08.2023 у справі № 440/12447/21, у якій Суд наголосив, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Тобто, дослідженню підлягають обставини переміщення придбаного позивачем товару та його зберігання і подальшої реалізації.

Враховуючи специфіку придбаного товару пально-мастильні матеріали (далі - ПММ) дизельне пальне і бензин, законодавець унормував порядок транспортування вказаного товару, його приймання, відпуст, облік та зберігання.

Як видно з матеріалів справи, до перевірки ПП «Кавказ» надало товарно-транспортні накладні типової форми № 1-ТН.

Водночас, згідно з доводами відповідача, ці ТТН не можуть підтверджувати факт транспортування нафтопродуктів, позаяк не відповідають вимогам Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 805/171/573/155, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 № 805/15496 (далі Інструкція).

Щодо наведеного колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 7.5.6 Інструкції відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках.

Пунктом 7.5.8 Інструкції встановлено, що відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників. У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об`єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства..

Додатком 3 до Інструкції затверджено форми бланків товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою № 1-ТТН.

Враховуючи наведене, суд погоджується із відповідачем, що позивачем надані до перевірки товарно-транспортні накладні, які не відповідають затвердженій законодавством формі.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до пункту 10.2.4 Інструкції забороняється приймати нафтопродукти на АЗС у разі: відсутності пломб вантажовідправника, їх порушення (у випадках пломбування автоцистерни) або невідповідності відбитка, що вказані в ТТН; відсутність свідоцтва про повірку автоцистерни; несправності зливного пристрою автомобільної цистерни; несправності заземлюваного пристрою під час грози; неналежного оформлення або відсутності ТТН; невідповідності якості нафтопродукту вимогам нормативного документа; відповідності паспорта якості на нафтопродукт або неналежного його оформлення і (відсутність номера, марки та виду, заповнення не за всіма показниками якості); відсутності копії сертифіката відповідності.

Єдиний порядок організації та здійснення робіт, пов`язаних з контролюванням якості нафтопродуктів під час приймання, зберігання, транспортування та відпуску, затверджений наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 № 271/121 «Про затвердження Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 липня 2007 року № 3762/14029.

Відповідно до п. 6.1.19 якого за даними результатів випробувань складається акт приймання продукції за якістю (у день завершення приймання) за формою № 14-НК. Однак, позивачем не надано акти приймання продукції за якістю форми № 14-НК.

Пунктом 14.4 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, передбачено, що матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою № 31-НП, у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою № 6-НП.

Проте, позивач не надав книгу кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою № 31 -НП та журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою № 6-НП ні до перевірки, ні під час розгляду справи в суді.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачем не надано до перевірки передбаченні чинним на той час законодавством документи на підтвердження транспортування та зберігання нафтопродуктів.

При цьому суд не приймає як доказ придбання у вказаних контрагентів нафтопродуктів - статистичні звіти про продаж світлих нафтопродуктів і газу форми 1 торг за березень, лютий 2013, травень, червень 2014, позаяк такі звіти не містять інформацію про походження пального.

Також суд при вирішення справи враховує такі обставини.

Перевіркою встановлено, що відповідно до акта від 04.08.2014 № 2248/26-55-22-07/39098292 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Фінанссервіс» і () щодо підтвердження господарських відносин з платниками за період діяльності з 01.06.2014 по 31.07.2014 встановлено: відсутність у контрагента трудових ресурсів, відсутність виробничо-складських приміщень та іншого майна; відсутність технічного персоналу, відсутність транспортних засобів та відсутність самого підприємства за його юридичною адресою.

Також суд звертає увагу на той факт, що розрахунки між контрагентами оформлені прибутковими касовими ордерами.

Так, представник позивача ОСОБА_1 майже щоденно у червні перебував у м. Києві та здійснював розрахунки готівкою за поставлений товар на підставі прибуткових касових ордерів № 204 від 03.06.2014 на суму 9500 грн, № 305 від 04.06.2014 па суму 9750 грн, № 306 від 05.06.2014 на суму 9900 грн, № 307 від 06.06.2014 на суму 9950 грн, № 308 від 07.06.2014 на суму 9800 грн, № 309 від 08.06.2014 на суму 9900 грн, № 325 від 19.06.2014 на суму 9000 грн, № 326 від 20.06.2014 на суму 9200 грн, № 327 від 21.06.2014 на суму 9300 грн, № 328 від 22.06.2014 на суму 9600 грн, № 329 від 23.06.2014 на суму 9850 грн, № 330 від 24.06.2014 на суму 9500 грн, № 331 від 25.06.2014 на суму 9100 грн, № 332 від 26.06.2014 на суму 9400 грн, № 333 від 27.06.2014 на суму 9700 грн, № 334 від 28.06.2014 на суму 9350 грн, № 335 від 29.06.2014 на суму 9100 грн.

Разом із тим із матеріалів справи слідує, що товар також отримував ОСОБА_1 03.06.2014; 04.06.2014; 19.06.2014; 20.06.2014 в селі Буньковичі Львівської області, як зазначено у ТТН.

Проте 03, 04, 05, 06, 07, 08, 19, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29 червня 2014 року ОСОБА_1 проводив оплату в касу ТОВ «Фірму Фінанссервіс» (місцезнаходження ТОВ «Фірма «Фінанссервіс» відповідно до бази даних ЛІС Податковий блок: юридична (податкова) адреса: м. Київ, Печерський узвіз, буд. 19, про що свідчать копії квитанцій до прибуткового касового ордера.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в реальному часі одночасно перебувати в м. Київ, Печерський узвіз буд. 19 та. с. Буньковичі Львівської області одній особі неможливо, що свідчить про те, що підприємство провело документальне оформлення господарських операцій, які фактично не здійснювалися, не мали реального товарного характеру.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що висновки податкового органу про безпідставне формування позивачем податкового кредиту та витрат за господарськими операціями з ТОВ «Фірма «Фінанссервіс» є правомірними.

Також суд враховує, що згідно з матеріалами перевірки ТОВ «Бар Блюз» (22395520) з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Росукренергохолдінг» () за період вересень 2012 р., лютий 2013 р., березень 2013 р. та квітень 2013 р.» підприємство провело документальне оформлення господарських операцій, які фактично не здійснювалися.

За правилами статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою, другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

А тому, наявність товарно-транспортної накладної та належне її оформлення є належним доказом переміщення (транспортування) товару, враховуючи, що перевезення є одним із етапів поставки. Це стосується й інших документів, які повинні супроводжувати поставку відповідно до правових норм, умов договору або загальної практики.

Отже, відсутність такого документа чи суттєві недоліки в його виготовленні можуть породжувати сумніви щодо реальності господарської операції, особливо при урахуванні інших обставин, що свідчать про її безтоварність. Наприклад, це може включати об`єктивну неможливість контрагента здійснювати господарські операції, що враховує податкову інформацію про характер його діяльності, відсутність визначення джерела походження товару в Єдиному реєстрі податкових накладних (так званий «обрив» ланцюга постачання), не відповідність предмета поставки видам господарської діяльності контрагентів у ланцюгу постачання, наявність кримінальних проваджень щодо контрагента, відсутність бухгалтерських документів або суттєві недоліки в їхньому виготовленні, і так далі, тощо.

У постанові від 14 лютого 2020 року справа № 826/1255/16 Верховний Суд зробив висновок, що у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Таким чином, з`ясовуючи обставини щодо реальності вчинення господарської операції, судам слід ретельно перевіряти доводи контролюючого органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2019 р. у справі № 825/3990/14 викладена правова позиція, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Отже судом встановлено відсутність у позивача визначених чинним законодавством документів на підтвердження обліку та зберігання нафтопродуктів, порушення оформлення транспортування товару, дефекти контрагентів ТОВ «Бар Блюз» та ТОВ «Фірма Фінанссервіс», а також неможливість здійснення представником позивача з урахуванням реального часу оформлення приймання товару і його оплата ТОВ «Фірма Фінанссервіс».

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок податкового органу про безпідставність віднесення до податкового кредиту та витрат сум за господарськими операціями із вказаними контрагентами, викладений у акті перевірки від 15.04.2015 № 130/22-00/22385147, а спірні податкові повідомлення-рішення правомірними і законними.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Кавказ» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року в адміністративній справі № 813/2669/15 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 26.06.24