Справа № 748/1079/24
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 748/1079/24 Суддя (судді) першої інстанції: Хоменко Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, у якому просить скасувати постанову від 29 лютого 2024 року серії ЕНА №1555002 про накладення адміністративного стягнення, винесену відносно нього Інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №1 УПП в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Сосуном О.М. за ч. 1 ст.122 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2024 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2024 року та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Аналізуючи судове рішення, позивач прийшов до висновку про упередженість суду виходячи з того, що відео з бодікамери поліцейського, долучене до постанови і на якому зафіксовано факт вчинення правопорушення, визнано судом як беззаперечний доказ вини позивача.

Позивач зазначає, що вказавав інспектору на те що він зупинився на відстані більш як 30 метрів до зупинки, що не є порушенням правил ПДР, також, вказує, що інспектори повинні були виміряти відстань від зупинки автомобіля до зупинки громадського транспорту.

Так, за даними відеофіксації замір відстані, який підтверджував факт зупинки автомобіля на відстані ближче ніж 30 метрів до зупинки громадського транспорту працівниками поліції не проводився. Акт замірів не складався. Представником відповідача цей факт також не заперечується. При цьому, належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля ближче ніж 30 метрів до зупинки громадського транспорту.

Позивач наголошує, що діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі. Беручи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини позивача, останній вважає рішення винесене судом першої інстанції незаконним, упередженим та таким, що грубо порушує права позивача, норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 лютого 2024 року інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Сосуном О.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1555002, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що 29 лютого 2024 року о 20 год. 54 хв. в м. Чернігові по проспекту Левка Лук`яненка, 33 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MAZDA 5, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку автомобіля на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху (а.с.10).

Вважаючи вказані обставини недоведеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача, викладені в обґрунтування позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та були спростовані дослідженими доказами.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься у ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

На виконання п. 1.3 Правил Дорожнього Руху (далі - ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.15.9.е) ПДР зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із частин 1 та 2 ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КпАП України встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791-2798 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення в тому числі передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п.10 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395 під час вирішення питання про притягнення особи до відповідальності, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» (Застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення), поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розмішувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель ( ч. 2 ст. 40).

Таким чином, поліцейський може використовувати інформацію, отриману, зокрема із відеотехніки з метою забезпечення дотримання Правил дорожнього руху, в тому числі відеозаписи отримані із відео реєстратора поліцейського.

Так, в пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додаються: відео з п/в (портативний відео реєстратор) № 470663, що і є технічними засобами, за допомогою якого було здійснено фіксацію вчинення адміністративного правопорушення та розгляд справи (а.с.10).

Зазначеним спростовується твердження позивача, що в постанові ЕНА №1555002 від 29 лютого 2024 року не зазначено ніяких технічних засобів.

Як вбачається з переглянутого судом відеозапису з реєстратора поліцейського 29 лютого 2024 року о 20 год 54 хв по Проспекту Левка Лук`яненка, 33 у м. Чернігова поліцейськими виявлено транспортний засіб MAZDA 5, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого здійснив зупинку транспортного засобу на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів. Після виявлення вказаного правопорушення поліцейський Сосун О. М. підійшов до водія, представився, повідомив причину звернення, а саме порушення п.15.9 е) ПДР та пред`явив вимогу надати для перевірки документи. Водія повідомлено, що за порушення п.15.9 е ПДР передбачена адміністративна відповідальність.

Крім того, з відеозапису вбачається, що поліцейським позивача було повідомлено про суть вчиненого ним правопорушення, до винесення оскаржуваної постанови оголошено права, якими користується особа, стосовно якої проводився розгляд справи, жодних зауважень чи незгоди з діями поліцйського від позивача не надходило.

Таким чином, наявним в матеріалах справи відеодоказом підтверджується порушення ОСОБА_1 вимог п. 15.9 е Правил дорожнього руху, що стало достатньою і належною підставою для винесення постанови серії ЕНА № 1555002 від 29 лютого 2024 року та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Дослідивши оскаржувану постанову, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що така відповідає приписам ст. 283 КпАП України.

Щодо тези апеляційної скарги про те, що розгляд справи та винесення постанови здійснювалося один інспектором, а спілкування та перевірка документів здійснювалася іншим, колегія суддів зазначає наступне.

Керуючись пунктами 8 та 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За приписами ст. 222 КпАП України справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3, 5, 6, 8, 10, 11 статті 121, частинами 1,2,3 статті 122 розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як встановлено вище, постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Учасниками справи не заперечується, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою. Крім того, як досліджено судом з наданих доказів, інспектор дотримався процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Також, колегія суддів, зазначає, що з відеозапису вбачається, що автомобіль позивача здійнив зупинку майже під знаком «Пункт зупинки автобуса», з чого вбачається, що транспортний засіб позивача знаходився на відстані ближче ніж 30 метрів до зупинки громадського транспорту.

Відтак, колегія суддів, погоджується з судом першої інстанції, що постанова за справою про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1555002 від 29.02.2024 відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КпАП України, а позивач, зупинивши транспортний засіб на відстані ближче ніж 30 метрів до зупинки громадського транспорту порушив п. 15.9 «е» ПДР, що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 1 ст. 122 КПАП України.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 19, ст. 61 Конституції України, ст.ст. 272, 286, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Текст постанови виготовлено 25 червня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма