Справа № 480/5366/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 р. Справа № 480/5366/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.01.2024, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, повний текст складено 26.06.24 по справі № 480/5366/23

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просила суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Міністерства оборони України, яка оформлена витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №7/д від 05.05.2023 року, виражену в направленні документів ОСОБА_2 , на доопрацювання;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_2 , як дитині загиблого сержанта ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу в розмірі визначеному відповідно до вимог п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.01.2024 у справі № 480/5366/23 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Міністерства оборони України, яка оформлена витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №7/д від 05.05.2023 року, виражену в направленні документів ОСОБА_2 на доопрацювання.

Зобов`язано Міністерство оборони України (адреса: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд 6; ) виплатити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як дитині загиблого сержанта ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу в розмірі, визначеному відповідно до вимог п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року.

Відповідач, Міністерство оборони України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.01.2024 року у справі № 480/5366/23, та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що відповідно до законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 30 січня 2023р. за № 176/39232, затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану (далі по тексту - Порядок № 45), який визначає документи для призначення та виплати ОГД, які оформлюються в органах військового управління, військових частинах, установах, військових навчальних закладах, підрозділі персоналу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та в Кадровому центрі Збройних Сил України та опрацьовуються районним (міським) ТЦКСП, Департаментом соціального забезпечення та в подальшому - структурними підрозділами апарату Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до їх повноважень та подаються на розгляд Комісії Міноборони, яка приймає рішення щодо призначення ОГД (відмови у призначенні, повернення документів на доопрацювання - у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю).

Крім того, на думку відповідача, є необґрунтованою позовна вимога про зобов`язання Міністерства оборони України виплатити одноразову грошову допомогу, оскільки такі повноваження є дискреційними та виключною компетенцією Міноборони, як уповноваженого органу, щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що в період з 2012 року до 26 лютого 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) проживала разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

В період фактичного шлюбу у позивача та ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з тим, що шлюб між заявником та ОСОБА_3 офіційно зареєстрований не був, у Книзі реєстрації народжень та свідоцтві про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 , виданому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області 21.05.2014 року, актовий запис №164 запис про батька дитини зроблений в порядку ч.1 ст.135 СК України, тобто в графі «Батько», за вказівкою заявника, було вказано її прізвище, а ім`я, по батькові - ОСОБА_3 .

24.02.2022 року російська федерація здійснила військову агресію проти України.

26.02.2022 року приймаючи безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки, оборони, відсічі й стримуванні збройної агресії російської федерації проти України, сержант ОСОБА_3 загинув у результаті авіаційного бомбардування.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 07.03.2022р. Охтирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис №132.

Відповідно до витяту з протоколу № 403 від 21 червня 2022 року засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців травма і причина смерті сержанта ОСОБА_3 , 1976 р.н., пов`язані із захистом Батьківщини.

17 листопада 2022 року рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області у справі №583/785/22 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства було встановлено факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначеним рішенням суду було зобов`язано внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 №164 від 21.05.2014 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, а саме записати батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області у справі №583/785/22 набрало законної сили 20.12.2022 року.

21.12.2022 року за рішенням суду Охтирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внесено зміни до актового запису про народження №164 від 21.05.2014 року та повторно видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому в графі батько зазначено ОСОБА_3 .

27.12.2022 року позивач як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подала заяву до ІНФОРМАЦІЯ_5 про виплату її доньці, ОСОБА_2 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька, сержанта ОСОБА_3 .

Рішенням Міністерства оборони України, яке оформлене витягом з протоколу №7/д від 05.05.2023 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , було відмовлено у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги та повернуто документи на доопрацювання.

Зокрема, як зазначено у витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 05.05.2023р. №7/д, підставою для повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги стало те, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.11.2022р. у справі № 583/785/22 встановлено факт батьківства загиблого ОСОБА_3 , внесені зміни в свідоцтво про народження дитини в частині відомостей про батька, де батьком дитини зазначено ОСОБА_3 , але питання стосовно мети встановлення факту батьківства, як вбачається із судового рішення, стосувалося призначення пенсії у разі втрати годувальника, а не права на отримання ОГД.

З огляду на викладене, документи ОСОБА_2 вирішено повернути на доопрацювання з метою надання документів (рішення суду), якими встановлено факт батьківства, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги.

Позивач не погодившись з відмовою Міністерства оборони України, вираженою в направлені документів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на доопрацювання, згідно з витягом з протоколу №7/д від 05.05.2023 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що згідно з положеннями ч. 2 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 р. "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" установлено, що сім`ям загиблих військовослужбовців виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Відповідно до п.2 ч.2 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 р. особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Право на отримання одноразової грошової допомоги у доньки позивача загиблого виникло з 26.02.2022 року.

Отже, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,. має право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті свого батька ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок захисту Батьківщини під час приймання безпосередньої участі у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки, оборони, відсічі й стримуванні збройної агресії російської федерації проти України, у результаті авіаційного бомбардування.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування відмови Міністерства оборони України, яка оформлена витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №7/д від 05.05.2023 року, виражену в направлені документів ОСОБА_2 , на доопрацювання, та зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_2 , як дитині загиблого сержанта ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу в розмірі визначеному, відповідно до вимог п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, є обґрунтованими та мають бути задоволені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Відповідно до ч.1ст.16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

У ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, згідно з п.1, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до п. «а» ч.1 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Частинами 1, 8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Згідно з ч.ч. 6, 8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (п.2), сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у доньки загиблого виникло з 26.02.2022 року.

Щодо доводів відповідача відносно наявності дискреційних повноважень у Міністерства оборони України під час прийняття спірного рішення колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на викладене вище, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності визнання протиправною та скасування відмови Міністерства оборони України, яка оформлена витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №7/д від 05.05.2023 року, виражену в направлені документів ОСОБА_2 , на доопрацювання, та зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_2 , як дитині загиблого сержанта ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу в розмірі визначеному, відповідно до вимог п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції та правильності судового рішення не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.01.2024 у справі № 480/5366/23 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.01.2024 по справі № 480/5366/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко