Справа № 480/10792/23
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Роменська виправна колонія (№ 56)" про визнання протиправними та скасування постанов,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи "Роменська виправна колонія (№ 56)", у якій просить визнати протиправними та скасувати постанови про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень від 29.03.2023 у вигляді догани, суворої догани, поміщення в дисциплінарний ізолятор строком на 14 діб.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він відбуває покарання у вигляді позбавлення волі. 29 березня 2023 року постановами начальника Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» до засудженого ОСОБА_1 застосовано заходи впливу у вигляді догани, суворої догани, поміщення в дисциплінарний ізолятор строком на 14 діб.
Позивач вважає, що постанови про накладення на нього дисциплінарних стягнень від 29.03.2023, як рішення суб`єкта владних повноважень, прийняті в порушення статей 134, 135 Кримінально-виконавчого кодексу України, є необґрунтованими та протиправними і такими, що порушують права засудженого на гуманне ставлення до нього та на повагу до його людської гідності.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
На виконання зазначеної ухвали позивачем усунуто недоліки, приведено позовну заяву у відповідність до вимог ст. ст. 160, 161 КАС України, та подано заяву про звільнення позивача від сплати судового збору.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач повідомлявся про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надав.
На виконання ухвали суду від 06.02.2024 про витребування доказів, суду були надані відповідні докази.
Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що в Державній установі «Роменська виправна колонія (№ 56)» відбуває покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років засуджений за ст.121 ч.2 КК України ОСОБА_1 .
Так, відповідно до витягу з протоколу №19 від 29.03.2023 засідання дисциплінарної комісії державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» судом встановлено, що слухали начальника відділення СПС майора внутрішньої служби Євгена КУКСУ у присутності засудженого, який доповів, що згідно матеріалів №68: засуджений ОСОБА_1 свідомо не виконав покладені на нього обов`язки та порушив встановлені для засуджених заборони, а саме: 16.03.2023 під час ранкової поіменної перевірки ДІЗО, вище вказаний засуджений не вдягнув формений одяг встановленого законодавством зразку, яким був забезпечений в повному обсязі. Даному засудженому було зроблено зауваження, на що засуджений відреагував емоційно та почав виказувати невдоволення режимом тримання, звертався до представників адміністрації на «ти», в своїй мові вживав жаргонні та нецензурні слова, чим принижував честь і гідність співробітників. Із засудженим було проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду з приводу порушення ним правил внутрішнього розпорядку, під час якої йому було додатково роз`яснено положення статей 10, 63 Конституції України та запропоновано написати пояснення або письмову заяву про відмову від написання будь-яких пояснень та заяв на підставі ст. 63 Конституції України (особа не несе відповідальність за відмову надавати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї та близьких родичів, коло яких визначається законом) з приводу допущеного ним вищевказаного правопорушення. Міри фізичного та психологічного впливу до даного засудженого з боку персоналу установи та інших засуджених не застосовувались, скарг на стан здоров`я не висловлював, одягнений та взутий був за сезоном, моральний та психологічний тиск зі сторони представників адміністрації та інших засуджених на нього не чинився, з основними вимогами правил внутрішнього розпорядку раніше був ознайомлений. За час відбування покарання засуджений ОСОБА_1 характеризується негативно, має 91 стягнення, заохочень не має. Із засудженим неодноразово проводились заходи виховного характеру, роз`яснювались порядок і умови відбування покарання, проте незважаючи на проведену з ним виховну роботу з боку персоналу установи за час перебування в установі він свідомо не стає на шлях виправлення та не робить для себе належних позитивних висновків. До встановленого порядку відбування покарання ставиться байдуже. Мотивом вчиненого дисциплінарного проступку є внутрішні переконання засудженого, який не намагається довести своє виправлення в період відбування покарання, причиною скоєння правопорушення стала його психологічна установка на протиправну поведінку. Своєю поведінкою засуджений ОСОБА_1 подав негативний приклад іншим засудженим, по відношенню до представників адміністрації не ввічливий, на шлях виправлення не стає, в скоєному не розкаюється, на заходи виховного характеру не реагує та не робить для себе правильних висновків.
Також, відповідно до вказаного витягу з протоколу, слухали засудженого ОСОБА_1 , який надав усні пояснення та в ході проведення засідання комісії не визнав факт порушення.
З урахуванням вказаних обставин комісія вирішила: врахувавши вище викладене, беручи до уваги особу засудженого ОСОБА_1 та його ставлення до скоєного проступку, ступінь його вини, причини, обставини та мотиви вчинення дисциплінарного правопорушення, кількість і характер раніше накладених стягнень, відсутність крайньої необхідності вчинення правопорушення, психологічного чи фізичного примусу з боку інших осіб виконання наказу чи розпорядження та обставин, які відповідно до ст. 131-2 КВК України виключаючи його дисциплінарну відповідальність, свідомо не виконав покладені на нього обов`язки та порушив встановлені для засуджених заборони які передбачені ст.107 Кримінально - Виконавчого Кодексу України, та Розділом 2 «Правил Внутрішнього Розпорядку Установ Виконання Покарань», дисциплінарні комісія встановила, що дії засудженого ОСОБА_1 підпадають під дисциплінарний проступок та проголосувала застосувати до нього захід стягнення згідно ст. 132 Кримінально-виконавчого кодексу України у вигляді "Догани" (За - одноголосно, проти - 0 голосів, утримались - 0 голосів) (а.с.139).
До вказаного витягу з протоколу було додано два рапорти працівників відповідача, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
У рапорті ОСОБА_4 від 16.03.2023 на адресу керівника відповідача, доповідав, що 16.03.2023 під час ранкової поіменної перевірки Дізо, ПКТ, ДПК ним разом з старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_5 при вході до камери Дізо №3 було помічено, що засуджений ОСОБА_1 не вдягнув формений одяг встановленого законодавством зразку, яким був забезпечений у повному обсязі. Після цього вище вказаному засудженому було зроблено зауваження, на що засуджений відреагував емоційно та почав вказувати невдоволення режимом тримання звертався до них на "ти" у своїй мові вживав нецензурні та жаргонні слова, чим порушував їх честь та гідність своїми діями. Засуджений ОСОБА_1 порушив абзаци 1, 2, 3, 4, 5, 8 пункту 2, розділу 2, абзац 2, пункт 3, розділ 2, наказу Міністерства юстиції України №2823/5 «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» та абзац 1, 3, частини 3, абзацу 2, частини 4, статті 107 КВК України (а.с.134).
ОСОБА_6 містить аналогічні обставини (а.с.133).
Також відповідачем надано суду повідомлення про час та місце засідання вище вказаної дисциплінарної комісії, а також заява про роз`яснення позивачу породжень ст.10, 63 Конституції України. Разом з тим, у вказаних документах мається посилання на те, що позивач відмовився від підпису (а.с.135, 132).
З урахуванням вище викладених обставин відповідачем була прийнята оскаржувана постанова 29.03.2023, відповідно до змісту якої, за вище вказані порушення позивачем режиму відбування покарання, накладено «Догану» (а.с.131).
Щодо іншої оскаржуваної постанови судом встановлено наступне.
Так, відповідно до витягу з протоколу №19 від 29.03.2023 засідання дисциплінарної комісії державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» судом встановлено, що слухали начальника відділення СПС майора внутрішньої служби Євгена КУКСУ у присутності засудженого, який доповів, що згідно матеріалів №76: засуджений ОСОБА_1 свідомо не виконав покладені на нього обов`язки та порушив встановлені для засуджених заборони, а саме 18.03.2023 о 09 год. 30 хв. під час ранкової поіменної перевірки засуджених, які тримаються в ДІЗО, вище вказаний засуджений не вдягнув формений одяг встановленого законодавством зразку, яким був забезпечений в повному обсязі. Даному засудженому було зроблено зауваження, на що засуджений почав виказувати невдоволення режимом тримання. Засудженому ОСОБА_1 було запропоновано надати письмове пояснення по факту допущеного ним порушення, але він відмовився надавати пояснення. Із засудженим було проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду з приводу порушення правил внутрішнього розпорядку, під час якої йому було додатково роз`яснено положення, статей 10, 63 Конституції України та запропоновано написати пояснення або письмову заяву про відмову від написання будь-яких пояснень та заяв на підставі ст. 63 Конституції України (особа не несе відповідальність за відмову надавати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї та близьких родичів, коло яких визначається законом) з приводу допущеного ним вищевказаного правопорушення. Міри фізичного та психологічного впливу до даного засудженого з боку персоналу установи та інших засуджених не застосовувались, скарг на стан здоров`я не висловлював, одягнений та взутий був за сезоном, моральний та психологічний тиск зі сторони представників адміністрації та інших (засуджених на нього не чинився, з основними вимогами правил внутрішнього розпорядку раніше був ознайомлений. За час відбування покарання засуджений ОСОБА_1 характеризується негативна, має 91 стягнення, заохочень не має. Із засудженим неодноразово проводились заходи виховного характеру, роз`яснювались порядок і умови відбування покарання, проте незважаючи на проведену з ним виховну роботу з боку персоналу установи за час перебування в установі він свідомо не стає на шлях виправлення та не робить для себе належних позитивних висновків. До встановленого порядку відбування покарання ставиться байдуже. Мотивом вчиненого дисциплінарного проступку є внутрішні переконання засудженого, який не намагається довести своє виправлення в період відбування покарання, причиною скоєння правопорушення стала його психологічна установка на протиправну поведінку. Своєю поведінкою засуджений ОСОБА_1 подав негативний приклад іншим засудженим, по відношенню до представників адміністрації не ввічливий, на шлях виправлення не стає, в скоєному не розкаюється, на заходи виховного характеру не реагує та не робить для себе правильних висновків.
Також відповідно до вказаного витягу з протоколу слухали засудженого ОСОБА_1 , який надав усні пояснення та в ході проведення засідання комісії не визнав факт порушення.
З врахуванням вказаних обставин комісія вирішила: врахувавши вище викладене, беручи до уваги особу засудженого ОСОБА_1 та його ставлення до скоєного проступку, ступінь його вини, причини, обставини та мотиви вчинення дисциплінарного правопорушення, кількість і характер раніше накладених стягнень, відсутність крайньої необхідності вчинення правопорушення, психологічного чи фізичного примусу з боку інших осіб, виконання наказу чи розпорядження та обставин, які відповідно до ст. 131-2 КВК України виключають його дисциплінарну відповідальність, свідомо не виконав покладені на нього обов`язки та порушив встановлені для засуджених заборони які передбачені ст. 107 Кримінально - Виконавчого Кодексу України, та Розділом 2 «Правил Внутрішнього Розпорядку Установ Виконання Покарань», дисциплінарна комісія встановила, що дії засудженого ОСОБА_1 підпадають під дисциплінарний проступок та проголосувала застосувати до нього захід стягнення згідно ст. 132 Кримінально-виконавчого кодексу України у вигляді «Суворої догани» (а.с.128).
До вказаного витягу з протоколу було додано два рапорти працівників відповідача, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
У рапорті ОСОБА_9 від 18.03.2023 на адресу керівника відповідача, доповідав, що 18.03.2023 під час ранкової перевірки Дізо, ПКТ (ОК), ДПК ним разом з ОСОБА_7 при заході до камери Дізо №7, де відбуває покарання засуджений ОСОБА_1 було виявлено, що даний засуджений став до строю з порушенням форми одягу, а саме без форменого одягу встановленого зразку, яким був забезпечений у повному обсязі. На зроблене ним зауваження засуджений ОСОБА_1 почав вказувати невдоволення режимом тривання. Вищевказаному засудженим було запропоновано надати письмове пояснення по факту допущеного ним порушення, але даний засуджений відмовився надавати письмове пояснення. Своїми діями засуджений ОСОБА_1 порушив абзац 4, 5 пункту 3 розділу 2 наказу №2823/5 від 28.08.2018 «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» та абзац 1, 3, частини 3, абзацу 2, частини 4, статті 107 КВК України (а.с.134), дане порушення було зафіксовано на відеореєстратор (а.с.124).
ОСОБА_10 містить аналогічні обставини (а.с.123).
Також відповідачем надано суду повідомлення про час та місце засідання вище вказаної дисциплінарної комісії, а також заява про роз`яснення позивачу породжень ст.10, 63 Конституції України. Разом з тим у вказаних документах мається посилання на те, що позивач відмовився від підпису (а.с.122, 125).
З урахуванням вище викладених обставин відповідачем була прийнята оскаржувана постанова про накладення стягнення від 29.03.2023 відповідно до змісту якої за вище вказані порушення позивачем режиму відбування покарана накладено «Сувора догана» (а.с.120).
Щодо іншої оскаржуваної постанови судом встановлено наступне.
Так, відповідно до витягу з протоколу №19 від 29.03.2023 засідання дисциплінарної комісії державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» судом встановлено, що слухали начальника відділення СПС майора внутрішньої служби Євгена КУКСУ у присутності засудженого, який доповів, що згідно матеріалів №82 засуджений ОСОБА_1 свідомо не виконав покладені на нього обов`язки та порушив встановлені для засуджених заборони, а саме: 23.03.2023 року о 13 год. 40 хв. під час виводу вище вказаного засудженого на прогулянку побачивши співробітника ОСОБА_11 безпідставно повів себе агресивно, вступив з ним в суперечку, звертався до нього на «ти», вживав в своїй мові жаргонні та нецензурні слова, виражав невдоволення режимом тримання. Із засудженим було проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду з приводу порушення правил внутрішнього розпорядку, під час якої йому було додатково роз`яснено положення, статей 10, 63 Конституції України та запропоновано написати пояснення або письмову заяву про відмову від написання будь-яких пояснень та заяв на підставі ст. 63 Конституції України (особа не несе відповідальність за відмову надавати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї та близьких родичів, коло яких визначається законом) з приводу допущеного ним вищевказаного правопорушення. Міри фізичного та психологічного впливу до даного засудженого з боку персоналу установи та інших засуджених не застосовувались, скарг на стан здоров`я не висловлював, одягнений та взутий був за сезоном, моральний та психологічний тиск зі сторони представників адміністрації та інших (засуджених на нього не чинився, з основними вимогами правил внутрішнього розпорядку раніше був ознайомлений. За час відбування покарання засуджений ОСОБА_1 характеризується негативна, має 91 стягнення, заохочень не має. Із засудженим неодноразово проводились заходи виховного характеру, роз`яснювались порядок і умови відбування покарання, проте незважаючи на проведену з ним виховну роботу з боку персоналу установи за час перебування в установі він свідомо не стає на шлях виправлення та не робить для себе належних позитивних висновків. До встановленого порядку відбування покарання ставиться байдуже. Мотивом вчиненого дисциплінарного проступку є внутрішні переконання засудженого, який не намагається довести своє виправлення в період відбування покарання, причиною скоєння правопорушення стала його психологічна установка на протиправну поведінку. Своєю поведінкою засуджений ОСОБА_1 подав негативний приклад іншим засудженим, по відношенню до представників адміністрації не ввічливий, на шлях виправлення не стає, в скоєному не розкаюється, на заходи виховного характеру не реагує та не робить для себе правильних висновків.
Також відповідно до вказаного витягу з протоколу слухали засудженого ОСОБА_1 , який надав усні пояснення та в ході проведення засідання комісії не визнав факт порушення.
З врахуванням вказаних обставин комісія вирішила: врахувавши вище викладене, беручи до уваги особу засудженого ОСОБА_1 та його ставлення до скоєного проступку, ступінь його вини, причини, обставини та мотиви вчинення дисциплінарного правопорушення, кількість і характер раніше накладених стягнень, відсутність крайньої необхідності вчинення правопорушення, психологічного чи фізичного примусу з боку інших осіб, виконання наказу чи розпорядження та обставин, які відповідно до ст. 131-2 КВК України виключають його дисциплінарну відповідальність, свідомо не виконав покладені на нього обов`язки та порушив встановлені для засуджених заборони які передбачені ст. 107 КВК України, та Розділом 2 «Правил Внутрішнього Розпорядку Установ Виконання Покарань», дисциплінарна комісія встановила, що дії засудженого ОСОБА_1 підпадають під дисциплінарний проступок та проголосувала застосувати до нього захід стягнення згідно ст. 132 Кримінально-виконавчого кодексу України у вигляді поміщення до ДІЗО строком на 14 діб. (За одноголосно, проти - 0 голосів, утримались - 0 голосів) (а.с.116).
До вказаного витягу з протоколу було додано два рапорти працівників відповідача, а саме: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
У рапорті ОСОБА_12 від 23.03.2023 на адресу начальника відповідача, доповідалось про те, що 23.03.2023 о 13 год. 40 хв. ним разом з іншим працівником ( ОСОБА_14 ) було виведено на прогулянку засудженого ОСОБА_1 під час супроводу даного засуджено останній побачив біля прогулянкового двору лейтенанта ОСОБА_11 , та безпідставно повів себе агресивно вступив з працівником оперативного відділу в суперечку, звернувся до нього на «ти», вживав у свої мові жаргонні та нецензурні слова, виражав невдоволення режимом тримання. Своїми діями засуджений ОСОБА_1 порушив абзаці 8, 10 пункту 4 розділу 2 наказу Міністерства юстиції України №2823/5 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» та абзацу 8, 10 пункту 4 статті 107 КВК України. (а.с.109).
Рапорт ОСОБА_14 ) містить такі ж обставини (а.с.110).
Також відповідачем надано суду повідомлення про час та місце засідання вище вказаної дисциплінарної комісії, а також заява про роз`яснення позивачу положень ст.10, 63 Конституції України. Разом з тим, у вказаних документах мається посилання на те, що позивач відмовився від підпису (а.с.63, 66).
Окрім того, відповідачем була надана психологічна характеристика позивача станом на 29.03.2023, яка складена психологом відповідача, а також надано висновок за фактом порушення встановленого порядку відбування покарання засудженим ОСОБА_1 , який складений 29.03.2023.
Відповідно до вказаного висновку посадовою особою, окрім іншого встановлено, що 23.03.2023 о 13 годині 40 хвилин під час виводу вищевказаного засудженого на прогулянку побачивши співробітника ОСОБА_11 безпідставно повів себе агресивно, вступив з ним в суперечку, звергався до нього на «ти» в своїй мові вживав жаргонні та нецензурні слова, висловлював невдоволення режимом тримання. Наслідком вищевказаних дій засудженого ОСОБА_1 стало невиконання ним покладених на засуджених обов`язків та порушення встановлених заборон передбачених вимогами абз. 8, 10 пункту 4, розділу 2 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та абз. 8, 10 пункт 4 ст. 107 КВК України. Під час перевірки було встановлено, що засуджений ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, під дією психологічного або фізичної о примусу, не виконував будь-чий наказ або розпорядження. Обставин, які відповідно до ст. 131-2 КВК України виключають його дисциплінарну відповідальність, не встановлено. У зв`язку з викладеним начальник відділення соціального-психологічної служби (особа яка склала даний висновок) зазначив, що вважав би за необхідне за невиконання обов`язків засуджених та порушень встановлених заборон, яке мало місце 23.10.2023, розглянути матеріали відносно засудженого ОСОБА_1 на засіданні дисциплінарної комісії установи та клопотати перед дисциплінарною комісією про притягнення до дисциплінарної відповідальності вищевказаного засудженого із застосуванням до нього виду стягнення, як поміщення до дисциплінарного ізолятору установи. Подальшу перевірку за даним фактом припинити (а.с.118, 119).
З урахуванням вище викладених обставин відповідачем була прийнята оскаржувана постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер, установи виконання покарань від 29.03.2023, відповідно до змісту якої за вище вказані порушення позивача вирішено помістити в ДІЗО, карцер строком на 14 діб (а.с.105).
Не погодившись з вказаним постановами, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку правовідносинам що виникли між сторонами, та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 1 Кримінально-виконавчого Кодексу України (далі - КВК України), кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Статтею 5 КВК України визначено, що кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.
Відповідно до частини 1 статті 9 КВК України, засуджені зобов`язані, зокрема: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених; з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.
Частиною 2 статті 9 КВК України встановлено, що невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.
Статтею 107 КВК України визначено права і обов`язки засуджених до позбавлення волі.
Відповідно до частини 3, частини 4 статті 107 КВК України встановлено, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії. Засудженим забороняється, серед іншого, чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених, вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.
Наказом Міністерства юстиції від 28.08.2018 №2823/5 затверджено Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі - Правила), які регулюють порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі та є обов`язковими для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.
Пунктом 3 розділу ІІ Правил встановлено, що засуджені зобов`язані, серед іншого: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань; ввічливо ставитись до адміністрації та персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених.
Пунктом 4 розділу ІІ Правил встановлено, що засудженим забороняється чинити опір законним діям персоналу установи виконання покарань, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених, вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.
Відповідно до частини 1 статті 102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.
Згідно із статтею 70 КВК України, правом застосування заходів заохочення і стягнення, передбачених статтями 67 і 68 цього Кодексу, користуються у повному обсязі начальник виправного центру, а також його прямі начальники. Заходи заохочення і стягнення можуть застосовувати також заступник начальника виправного центру і начальник відділення соціально-психологічної служби виправного центру в межах, передбачених частинами другою і третьою цієї статті.
Статтею 131-1 КВК України, визначено поняття дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою. Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.
Відповідно до частини 1 статті 132 КВК України, за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.
Тобто, засудженні повинні неухильно дотримуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та, у випадку їх порушення, нести за це дисциплінарну відповідальність. При цьому, згідно вищенаведених положень, кожний засуджений повинен бути ознайомлений з розпорядком дня, та має безпосередній доступ до вказаного розпорядку. Порушення встановленого розпорядку дня, а також не дотримання правил перебування в установі виконання покарань, має наслідком притягнення винної особи, за умови доведеності вчення останнім проступку, до дисциплінарної відповідальності.
Статтею 134 КВК України передбачено, що при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. За кілька проступків, вчинених одночасно, накладається одне стягнення. Стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Згідно статті 135 КВК України, питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії. До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки. Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.
Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги. Засуджений та/або його представник мають право: отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії; бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності; ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них; надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази; подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.
Відповідно до частини 6 статті 135 КВК України матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб. Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу. Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії.
Згідно частини 7 статті 135 КВК України рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду.
Засудженому протягом трьох робочих днів видається копія рішення про застосування до нього стягнення із зазначенням можливості та порядку його оскарження.
Правом застосовувати в повному обсязі заходи заохочення і стягнення (за винятком переведення до ПКТ (ОК)) до засуджених користується начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки. За порушення порядку відбування покарання у виді арешту до осіб, засуджених до арешту, можуть застосовуватися заходи стягнення у виді догани або поміщення в карцер строком до десяти діб. Інші посадові особи установ виконання покарань не мають права застосовувати заходи заохочення і стягнення щодо засуджених. Засуджений може оскаржити накладене на нього стягнення до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду, однак подання скарги не зупиняє виконання стягнення. Посадова особа, яка наклала стягнення, за наявності для того підстав може його скасувати або замінити іншим - більш м`яким стягненням. Вища посадова особа може скасувати стягнення у разі, якщо посадова особа, яка наклала стягнення, перевищила свої повноваження або стягнення було накладено нею за відсутності порушення з боку засудженого. При накладенні стягнення на засудженого адміністрація установи виконання покарань надає йому змогу повідомити про це близьких родичів, адвоката або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи (пункт 1 Розділу ХХІ Правил).
Пунктом 2 Розділу ХХІ Правил встановлено, що застосування начальниками установ виконання покарань заходів стягнення оформлюється постановами про накладення стягнення установи виконання покарань.
Перед накладенням стягнення на засудженого, який відбуває покарання у виправній колонії, дисциплінарною комісією установи вирішується питання про доцільність застосування стягнення у порядку, визначеному статтями 134, 135 КВК України.
Результати розгляду дисциплінарною комісією питання про доцільність застосування стягнення до засудженого оформлюється відповідним письмовим рішенням.
Позивач, оскаржуючи постанови відповідача про накладення на нього догани та суворої догани зазначає, що, відповідно до постанови про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор від 12.03.2023, засуджений ОСОБА_1 у період з 14 год 10 хв. 12.03.2023 по 14 год 10 хв. 26.03.2023 перебував у дисциплінарному ізоляторі. Відповідно до пункту 6 Правил 2823/5 у ДІЗО засуджені забезпечуються індивідуальним спальним місцем і постільними речами, які видаються лише на час сну. Крім того, забезпечуються верхнім одягом - на час виходу з приміщення. При цьому, засудженим забороняється брати з собою в ДІЗО продукти харчування і особисті речі, за винятком рушника, мила, зубної пасти (порошку), зубної щітки, туалетного паперу, олівців, авторучок, зошитів, поштових марок, конвертів, книг, газет або журналів (не більше п`яти примірників), тютюнових виробів і сірників (запальнички одноразового використання). Тютюнові вироби і сірники (запальнички одноразового використання) видаються засудженим лише під час щоденної прогулянки. Зважаючи, що 12.03.2023 ОСОБА_1 був поміщений до ДІЗО не у форменому одязі, а брати із собою у ДІЗО одяг заборонено, то фіксування факту не перебування ОСОБА_1 у форменому одязі є нічим іншим як засобом морального та психологічного тиску на засудженого, який у визначений законодавством спосіб не може виконати вимоги відповідача.
Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суд зазначає наступне.
Так, дійсно відповідач, приймаючи оскаржувані постанови про накладення на позивача дисциплінарних стягнень догана та сувора догана, зазначає, що 16.03.2023 та 18.03.2023 під час ранкової перевірки в камерах ДІЗО відповідач встановив порушення позивачем режиму тримання, а саме: перебування позивача у строю без форменого одягу. Вказані порушення були зафіксовані відповідними рапортами працівників відповідача, які проводили вказані перевірки. Також вказаними рапортами було встановлено, що позивач був забезпечений відповідним форменим одягом. Щодо доводів позивача, що 12.03.2023 ОСОБА_1 був поміщений до ДІЗО не у форменому одязі, суд відноситься критично, оскільки відповідно до постанови про поміщення позивача в дисциплінарний ізолятор від 12.03.2023, на підставі якої позивач у період з 12.03.2023 по 26.03.2023 перебував у ДІЗО, судом встановлено, що у позивача нічого не вилучалося (а.с.44).
Окрім того, суд звертає увагу, що позивач у період з 12.03.2023 та по 26.03.2023 жодного разу не звертався до відповідача (не подавав письмові заяви, пояснення, скарги) про порушення його прав (як він зазначає), а саме відсутність форменого одягу. У той же час суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України подавати пропозиції, заяви і скарги в усній чи письмовій формі від свого імені.
Суд звертає увагу, що вище встановлені порушення полягали саме у перебуванні позивача без форменого одягу при повірці у камері, а не відсутності верхнього форменого одягу, як зазначає позивач.
З урахуванням викладеного суд зазначає, що відсутність належних доказів (пояснень, скарг) від позивача у спірних правовідносинам вказує на неможливість спростовування обставин, встановлених посадовими особами відповідача, що стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Посилання позивача на відсутність дати в рапорті начальника відділення СПС, а також не зазначення у відомостях щоденника про облік наявності заохочень та стягнень позивача інформації про поміщення позивача 12.03.2023 до ДІЗО, не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваних постанов, оскільки вказана інформація не змінює фактичні обставини, а тому не порушує процедуру накладення оскаржуваних дисциплінарних стягнень.
Щодо не зазначення у протоколах засідань дисциплінарної комісії змісту повних пояснень, наданих позивачем, суд зазначає, що відповідні нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини не покладають на відповідача обов`язок цитувати усні пояснення засушеного надані ним у ході розгляду його справи. Разом з тим, у відповідності до ч. 5 ст. 135 КВК України, засуджений та/або його представник мають право: отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії; бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності; ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них; надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази; подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.
Тобто наведеними нормами встановлено порядок і строк подання засудженим пояснень, заяв, клопотань, доказів для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності і, відповідно, повинні бути враховані на засіданні дисциплінарною комісією до прийняття відповідного рішення.
Водночас докази того, що позивач намагався реалізувати свої права, надані ч. 5 ст. 135 КВК України та п. 2 Розділу ХХІ Правил, а саме: подати дисциплінарній комісії відповідні пояснення, заяви, клопотання, докази щодо спростування факту вчинення дисциплінарного порушення у визначений наведеними нормами строк, а відповідачем в цьому відмовлено, або подані ним документи не враховано комісією при прийнятті рішення, відсутні.
Разом з тим, позивач має право оскаржувати до суду дисциплінарні стягнення та у позовній заяві зазначити свої пояснення, які протиправно, на його думку, у порушення вище вказаних норм, відповідачем не були враховані, та які могли бути підставою для не притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Однак, оцінюючи зазначені позивачем у позовній заяві доводи, суд не встановив обставин, які б вказували на правомірність дії позивача та відсутність у його діях складу дисциплінарного порушення.
Щодо доводів позивача, що з витягу з протоколу № 19 не можна зробити висновку чи прийнято рішення про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани повноважною дисциплінарною комісією у розумінні частини 1 статті 135 КВК України щодо присутніх на її засіданнях членів комісії, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 135 КВК України, до складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки.
Як встановлено судом, та не заперечується позивачем та його представником у позовній заяві, позивач особисто був присутній на всіх вище зазначених засіданнях дисциплінарної комісії, де розглядалися його матеріали та надавав усні пояснення. Однак позивачем не наводиться жодних доводів щодо не належного складу вказаної дисциплінарної комісії, перед якою він надавав пояснення. Суд звертає увагу, що витяги з протоколу № 19 засідання дисциплінарної комісії не повинні відображати зміст всього протоколу, оскільки витяг за своєю суттю це вибіркові дані щодо певного питання, а тому відсутність складу комісії у витягу з протоколу є допустимою.
З приводу посилання позивача на формальні неточності (абз.8) у висновку начальника відділення соціально-психологічної служби відповідача від 29.03.2023 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора, суд зазначає, що вказана неточність не впливає на зміст самого висновку та прийняття у подальшому оскаржуваної постанови.
Щодо доводів представника позивача на здійснення виправлення у оскаржуваній постанові про поміщення позивача в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 29.03.2023, як підставу для скасування вказаної постанови, суд зазначає наступне.
Так, дійсно у наданій копії вказаної постанови вбачається зазначені представником позивача виправлення дати, однак вказане виправлення містить у розділі вказаної постанови щодо її виконання, а саме дати прийняття позивача в карцер та звільнення з карцеру, тобто вказані виправлення не стосуються змісту та підстав прийняття самої оскаржуваної постанови, а пов`язані виключно з виконанням вказаної постанови. У той же час предметом розгляду даної справи не є дії та рішення відповідача щодо виконання оскаржуваних постанов.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, відповідно до положень ч.2 ст. 2 КАС України, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Посилання представника позивача на формальний підхід до застосування дисциплінарних стягнень до позивача з метою вчинення морального тиску на нього, суд вважає необґрунтованим з вище викладених мотивів, оскільки порушення встановлені відповідачем режиму тримання позивачем у ході судового розгляду залишались не спростованими.
Згідно відомостей щоденника про облік наявності заохочень та стягнень засудженого ОСОБА_1 , за період з 12.01.2015 до 12.03.2023 до позивача 91 раз застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Натомість, заохочення стосовно позивача відсутні. З указаного слідує, що позивач порушення встановленого режиму утримання допускає систематично, на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує.
За встановлених обставин суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваних постанов відповідач діяв відповідно до приписів чинного законодавства та з урахуванням фактичних обставин справи. Доводи представника позивача не спростовують правомірності оскаржуваних постанов.
Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи "Роменська виправна колонія (№ 56)" про визнання протиправним та скасування постанови відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько