Справа № 240/2783/24
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2024-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Житомир справа № 240/2783/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому вона просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у виплаті пенсії у розмірі 163 022,41 грн., що підлягали виплаті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та залишились неодержаними у зв`язку з її смертю;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити пенсію у розмірі 163 022,41 грн., що підлягали виплаті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та залишились неодержаними у зв`язку з її смертю.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та проживали разом на день її смерті. На день смерті ОСОБА_2 належали 163 022,41 грн. пенсії, яка була нарахована Відповідачем на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.07.2023 року у справі №240/7376/22, але не виплачена.

Позивач вважає, що відповідно до вимог ст.52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має право на виплату таких коштів. На своє звернення про виплату таких коштів Позивач отримала відмову у вигляді листа від 21.07.2023 року. Таку відмову Позивач вважає протиправною.

Ухвалою суду від 12.02.2024 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечується. В обґрунтування своїх доводів представник Відповідача зазначив, що дійсно на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 року у справі №240/7376/22 було нараховано доплату до пенсії ОСОБА_2 в розмірі 163 022,41грн, яка не виплачена до дня смерті даної особи. Зазначається про відсутність відповідно до вимог Закону України №2262-ХІІ підстав для виплати вказаних коштів Позивачу.

Відповідач вважає, що Позивач не вірно визначив спосіб захисту порушеного права і що вказані кошти можуть бути виплачені в межах виконавчого провадження особі, яка стане правонаступником стягувача.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами щодо підстав та порядку виплата недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ), Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Судом встановлено та визнається сторонами, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 року у справі №240/7376/22 було нараховано доплату до пенсії ОСОБА_2 в розмірі 163 022,41 грн., передбачену ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Судом встановлено та визнається сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть, яка долучена до позову та досліджена судом.

Судом встановлено та визнається Відповідачем, що зазначені кошти в розмірі 163 022,41 грн., які були нараховані як доплата до пенсії ОСОБА_2 в розмірі 163 022,41 грн., що передбачена ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", станом на день смерті цієї особи не були виплачені.

Відповідно до позовних вимог Позивач, що є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через свого представника 13.11.2023 року звернулася до Відповідача із заявою про виплату їй вказаних коштів.

Листом від 06.12.2023 року Відповідача Позивачу було відмовлено у їх виплаті, так як пенсія і доплата до неї ОСОБА_2 за її життя виплачена в повному обсязі. Відповідач вважає, що спірні 163 022,41грн. підлягають виплаті виключно в порядку виконання відповідного судового рішення в межа відповідного виконавчого провадження та відповідному правонаступнику стягувача.

Позивач вважає таку відмову Відповідача протиправною, так як має право на виплату таких коштів у відповідності до вимог ч.1 ст.52 Закону №1058-IV по причині проживання однією сімєю разом з матір`ю (пенсіонером) на день її смерті.

Такі доводи Позивача не в повній мірі відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Безспірно, згідно з частиною 1 статті 52 Закону №1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.2 ст.52 Закону №1058-IV).

Як зазначено в ч.3 цієї ст.52 Закону №1058-IV, у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Суд погоджується із доводами, наведеними у позові, що аналіз положень ст.52 Закону №1058-IV свідчить про розмежування законодавцем підстав та порядку виплати таких коштів в порядку спадкування та поза межами спадкування.

В розумінні вимог ч.1 ст.52 Закону №1058-IV поза межами спадкування сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно:

- членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті;

- непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Разом з тим, аналіз правових норм ч.1 ст.52 Закону №1058-IV свідчить, що догляд за померлим пенсіонером та його перебування на утриманні члена сім`ї не є визначальним для отримання членом сім`ї пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

В розумінні положень ч.1 ст.52 Закону №1058-IV Позивач може мати право на отримання поза межами спадкування сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю лише у випадку проживання разом зі своє матір`ю на день (пенсіонера) смерті або перебування на утриманні своєї матері, а не на оборот.

Позивач жодних доказів саме її перебування на утриманні пенсіонера ( своєї матері - ОСОБА_2 ) суду не надала.

Позивач вважає, що право на виплату спірних коштів має виключно у зв`язку із проживанням разом з пенсіонером (матір`ю) на день його (її) смерті.

Суд враховує, що відповідно до вимог ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Суд зазначає, що відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг врегульовані правовими нормами Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".

В розумінні вимог п.2 ч.1 ст.2 цього ж Закону лише витяг з реєстру територіальної громади є документом у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи.

Всупереч вказаним вимогам Позивачем до позову не долучено витягу з реєстру територіальної громади на підтвердження її місця проживання за однією адресою із матір`ю.

Більш того, відповідно до долучених до позову матеріалів Позивач, ОСОБА_1 , постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а її матір, ОСОБА_2 , на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, суд зазначає, що повноваження суду адміністративної юрисдикції визначені приписами ст.245 КАС України та є вичерпними.

В силу положень ст.245 КАС України суд в межах даного спору не наділений повноваженнями на встановлення факту постійного проживання Позивача разом із ОСОБА_2 на день її смерті. Суд не може в рамках даного спору розмежовувати чи наявний факт постійного проживання Позивача з матір`ю чи наявний факт догляду Позивачем за своєю матір`ю, піклування про неї, допомоги їй по господарству, тобто, що Позивач лише виконувала свій обов`язок щодо надання допомоги своїй непрацездатній матері.

Суд враховує, що відповідно доч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до вимог ч.2ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Одночасно судом досліджено долучені до позову копії довідки Спілки голів окружних будинкових, вуличних комітетів, як органу самоорганізації населення Коростенської міської ради, від 13.07.2023 року №56 та акту, складеного фізичними особами на підтвердження проживання Позивача без реєстрації разом із ОСОБА_2 та догляду за нею.

Вказані довідку та акт суд не може розцінювати як позасудове встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав Позивача, так як законом не визначено такого порядку їх встановлення, а вказаний орган самоорганізації населення не наділений такими повноваженнями.

Зазначене свідчить, що вказані довідку та акт суд відповідно до вимог ст.ст.73,74 КАС України не може визнати належними та допустимими доказами на підтвердження факту проживання Позивача без реєстрації разом із ОСОБА_2 на день її смерті.

Відсутність таких доказів виключає у Позивача право на отримання поза межами спадкування сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

З огляду на викладене, суд робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову та про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області виплатити Позивачу поза межами спадкування 163 022,41 грн. пенсійних виплат, що були нараховані на виконання судового рішення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та залишились неодержаними у зв`язку з її смертю..

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк