Справа № 200/1455/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року справа №200/1455/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 р. у справі №200/1455/24 (головуючий І інстанції Циганенко А.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №38 від 16 лютого 2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу на підземних роботах з повним робочим днем в шахті за Списком №1 період роботи на підприємстві ВП «Шахта «5/6» ДП «Мирноградвугілля» з 27.08.2010 по 31.03.2022, зарахувати до страхового стажу період роботи у Гробаровській початковій школі-саду з 01.09.1993 по 26.07.1994;

- зобов`язати відповідача призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 08 лютого 2024 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні суду на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», врахувавши рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VІІІ», оскільки в неї вже виникло право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 по досягненню 45 річного віку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення про відмову в призначенні пенсії №38, прийняте 16 лютого 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Чернігівський області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, подану 08 лютого 2024 року, за результатом розгляду якої прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що пільговий стаж позивача по Списку №1 відсутній. В рішенні Головного управління правомірно зазначено, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 27.08.2010 по 23.09.2010 та з 24.09.2010 по 31.03.2022 відповідно до довідки від 07.02.2024 №11, оскільки в довідці не правильно зазначений підрозділ Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2023 №36.

Крім того, до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.09.1993 по 26.07.1994, оскільки відсутній номер та дата наказу у записі про прийняття на роботу.

Законом №1058 передбачено його пріоритет над іншими Законами України та іншими нормативно-правовими актами у сфері пенсійного страхування, а також визначено сферу, у якій Закон №1788 продовжує діяти одночасно з цим Законом. В іншій частині Закон №1788 втратив чинність. В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VІІІ внесено зміни до Законів №1788 та №1058, відповідно до яких питання визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років також передано в сферу застосування Закону №1058.

Висновок суду першої інстанції щодо чинності станом на час вирішення цієї справи положень Закону №1788 в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та можливість застосування його під час вирішення спору видаються необґрунтованими.

Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), зокрема, стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII. Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, яке покладено в основу обґрунтувань висновків суду у цій справі, не відновлює дію Закону №1788 і не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 .

08 лютого 2024 року позивач звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

16 лютого 2024 року Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Чернігівській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №38, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи по Списку №1.

Згідно з рішенням вік заявниці 49 років 5 місяців 10 днів, страховий стаж особи становить 22 роки 28 днів, пільговий стаж особи (за Списком №1) відсутній.

Для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.09.1993 по 26.07.1994 необхідно додати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи, довідку про реорганізацію.

До пільгового стажу не зараховані періоди роботи відповідно до довідки від 07.02.2024 №11, оскільки в довідці не правильно зазначений підрозділ Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Для зарахування до пільгового стажу періодів роботи, зазначених в довідці від 07.02.2024 №11, необхідно надати пільгову довідку з посиланням на розділ, підрозділ, пункт, найменування списків, або їх номери, куди включається цей період.

Згідно з формою РС-право стаж для розрахунку права ОСОБА_1 становить 22 роки 28 днів, стаж роботи за списком №1 відсутній.

За інформацією, яка міститься в системі персоніфікованого обліку (Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5)), спеціальний стаж ОСОБА_1 у роботодавця відокремлений підрозділ "Шахта "Димитрова" Державного підприємства "Красноармійськвугілля", відокремлений підрозділ "Шахта "5/6" Державного підприємства "Мирноградвугілля» () облікований за кодом ЗПЗ013А1 в період з вересня 2010 року по вересень 2022 року.

В трудовій книжці НОМЕР_2 , яка видана 01 вересня 1993 року на ім`я ОСОБА_1 , за спірні періоди містяться такі записи:

запис №1 01.09.1993 прийнята на роботу в Грабарівську початкову школу-сад в якості вихователя ГПД, наказ школи №2,

запис №2 26.07.1994 звільнена з роботи за власним бажанням, у зв`язку переїздом до іншої місцевості, стаття 38 КЗпП України, наказ №77-к, від 26.07.1994;

Державне підприємство «Донецька вугільна енергетична компанія» Відокремлений підрозділ «Шахтоуправління імені Г.М. Димитрова»

запис №3 30.03.2005 прийнята учнем гірничого та направлена на дільницю ВТБ, наказ 47к від 31.03.05;

запис №4 01.06.2005 переведена гірничою І розряду поверхні та направлена на дільницю ВТБ, наказ 437-о/к від 24.06.2005;

запис №5, 6 27.08.2010 30.09.2010 направлена учнем роздавальника підземного з повним робочим днем під землею на дільницю ВТБ (ВТ) для проходження виробничої практики, наказ 579-ок від 27.08.2010;

запис №7 24.09.2010 - переведена роздавальником ІІ розряду підземним та направлена на дільницю ВТБ (БВР) з повним робочим днем під землею, наказ 652-ок від 28.09.2010;

запис №8 14.05.2012 переведена роздавальником ІІ розряду ВМ під землею з повним робочим днем під землею та направлена на дільницю ВМ, наказ 205 від 14.05.2012.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 114 Закону №1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абз. 1 цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абз. абз. 1 і 15-23 цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону.

На підставі частини п`ятої статті 114 Закону № 1058 у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731, (далі - Порядок № 383).

Згідно з п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До посад або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Щодо доводів апелянта, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 27.08.2010 по 23.09.2010 та з 24.09.2010 по 31.03.2022 відповідно до довідки від 07.02.2024 №11, оскільки в довідці не правильно зазначений підрозділ Списку №1, суд зазначає наступне.

В трудовій книжці НОМЕР_2 , яка видана 01 вересня 1993 року на ім`я ОСОБА_1 , за спірні періоди містяться такі записи:

запис №5, 6 27.08.2010 30.09.2010 направлена учнем роздавальника підземного з повним робочим днем під землею на дільницю ВТБ (ВТ) для проходження виробничої практики, наказ 579-ок від 27.08.2010;

запис №7 24.09.2010 - переведена роздавальником ІІ розряду підземним та направлена на дільницю ВТБ (БВР) з повним робочим днем під землею, наказ 652-ок від 28.09.2010;

запис №8 14.05.2012 переведена роздавальником ІІ розряду ВМ під землею з повним робочим днем під землею та направлена на дільницю ВМ, наказ 205 від 14.05.2012.

За даними системи персоніфікованого обліку період роботи ОСОБА_1 з вересня 2010 року по вересень 2022 року у роботодавця відокремлений підрозділ "Шахта "Димитрова" Державного підприємства "Красноармійськвугілля", відокремлений підрозділ "Шахта "5/6" Державного підприємства "Мирноградвугілля» () облікований за кодом ЗПЗ013А1, тобто як зайнятість повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України і за результатами атестації робочих місць.

Відповідно до довідки №11 від 07.02.2024 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_1 працювала повний робочий день на підземних роботах на ВП "Шахта "5/6" ДП "Мирноградвугілля» за період з 27.08.2010р. по 23.09.2010р. на посаді учня роздавальника вибухових матеріалів підземного з повним робочим днем під землею, що передбачена Списком 1, розділом 1, підрозділом 1, та за період з 24.09.2010р. по теперішній час роздавальником вибухових матеріалів підземним з повним робочим днем під землею, що передбачена Списком 1, розділом 1, підрозділом 1.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо спірних періодів роботи, які не мають дефектів їх вчинення.

Отже, записи у трудовій книжці підтверджують характер роботи позивача у періоди з 27.08.2010 по 23.09.2010 та з 24.09.2010 по 31.03.2022 на ВП "Шахта "Димитрова" Державного підприємства "Красноармійськвугілля" в якості учня роздавальника вибухових матеріалів, роздавальника вибухових матеріалів підземного з повним робочим днем під землею, що надає право включення вищевказаних періодів роботи до пільгового стажу за Списком №1.

Суд звертає увагу, що в даному випадку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Системний аналіз наведених вище положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку № 637 дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17.

В той час, зазначені вище спірні періоди роботи позивача підтверджено копією трудової книжки.

Таким чином, враховуючи дані трудової книжки та системи персоніфікованого обліку, ОСОБА_1 має право на зарахування періоду з вересня 2010 року по вересень 2022 року до пільгового стажу за Списком №1.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.09.1993 по 26.07.1994, оскільки відсутній номер та дата наказу у записі про прийняття на роботу, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, в трудовій книжці НОМЕР_2 , за спірні періоди містяться такі записи:

запис №1 01.09.1993 прийнята на роботу в Грабарівську початкову школу-сад в якості вихователя ГПД, наказ школи №2,

запис №2 26.07.1994 звільнена з роботи за власним бажанням, у зв`язку переїздом до іншої місцевості, стаття 38 КЗпП України, наказ №77-к, від 26.07.1994;

Відповідач не зараховує до страхового стажу вказаний період роботи позивача, оскільки відсутній номер та дата наказу у записі про прийняття на роботу.

Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За приписами п.4.1 ч.1 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Недотримання правил при оформленні трудової книжки та неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача в момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправне не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 01.09.1993 по 26.07.1994.

Щодо доводів апелянта, що Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 не відновлює дію Закону №1788 і не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин, суд зазначає наступне.

За змістом пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року текст Закону № 1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Вказана норма набула чинності з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Пунктом першим резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статт 14, пункт "а" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015.

В пункті 3 цього рішення визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону № 1788-XII, яка була чинна до 01.04.2015, в наступній редакції: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, та частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій у рішенні Верховного Суду від 17 грудня 2021 у справі №160/9272/20 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

Правовідносини у цій справі цілком тотожні справі №360/3611/20.

Отже, при розгляді заяви позивачки про призначення пенсії, яка була подана 08 лютого 2024 року, відповідач мав застосовувати саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не норми Закону №1058-ІV, а тому посилання відповідача на пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV як на правову підставу для відмови в призначенні пенсії позивачці є протиправним.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 8 листопада 2021 року у справі №580/492/21 зазначив, що за загальним правилом, суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.

Отже, у цій справі застосуванню також підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року, а не Закону №1058-ІV.

Посилання на те, що рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 яке покладено в основу обґрунтування позову, не відновлює дію Закону №1788-ХІІ і не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин, а лише впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017 року, помилкові оскільки, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в постановах від 12 вересня 2022 року у справі № 620/2852/20, від 17 грудня 2021 року у справі № 160/9272/20.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України Чернігівський області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, подану 08 лютого 2024 року, за результатом розгляду якої прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 р. у справі №200/1455/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 р. у справі №200/1455/24 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 27 червня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Геращенко