Справа № 460/27989/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/27989/23 пров. № А/857/11536/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

за участю секретаря Березюка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року (ухвалене головуючим Дудар О.М. у м. Рівне) у справі № 460/27989/23 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Рівненській області звернулося до суду із адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі в сумі 6800,00грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що станом на 01.12.2023 за ФОП ОСОБА_1 рахується податковий борг за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів, який відповідачем добровільно не сплачується.

29.12.2023 від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення від 13.07.2023 № 17 про застосування фінансових санкцій у виді штрафу в сумі 6800грн.

У зустрічній позовній заяві ФОП ОСОБА_1 заперечила проти первісного позову, вказавши на те, що визнання судом протиправним та скасування постанови про адміністративне правопорушення щодо продавця, яка здійснила продаж слабоалкогольного напою неповнолітньому, тягне протиправність рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування фінансових санкцій.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 адміністративний позов задоволено повністю. У задоволенні позову Головного управління ДПС у Рівненській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовлено повністю. Зустрічний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування фінансових санкцій від 13.07.2023 № 17.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 13.07.2023 №17 про застосування фінансових санкцій у виді штрафу в сумі 6800грн є протиправним, оскільки ФОП ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності саме за правопорушення, вчинене її продавцем ОСОБА_2 , а факт такого правопорушення спростовано рішенням у справі № 569/6171/23 та не доведено позивачем у цій справі.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржило Головне управління ДПС у Рівненській області, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов Головного управління ДПС у Рівненській області та залишити без задоволення зустрічний позов ФОП ОСОБА_1 .

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що Головним управлінням Національної поліції поліції в Рівненській області надано достатній обсяг документів, з яких встановлено факт продажу неповнолітньому слабоалкогольний напій.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець 15.02.2002 (номер запису 2 012883) перебуває на обліку у контролюючому органі як платник податків з 24.06.2005. Основним видом діяльності підприємця за КВЕД є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність, зокрема, у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 .

Роздрібну торгівлю алкогольними напоями у період з 21.05.2022 до 21.05.2023 ФОП ОСОБА_1 здійснювала на підставі ліцензії №2201051.

04.03.2023 інспектором сектору ювенальної поліції ВП Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №858032, згідно з яким 04.03.2023 близько 14 год. 15 хв. гр. ОСОБА_2 , перебуваючи на робочому місці в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у АДРЕСА_2 , здійснила продаж слабоалкогольного напою «Garage» вартістю 41грн неповнолітньому, чим порушила ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». В результаті вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП).

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради від 29.03.2023 № 101 у справі про адміністративне правопорушення, винесеною за наслідком розгляду зазначеного протоколу гр. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 156 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу в сумі 6800 грн.

Матеріали за зазначеним фактом порушення правил торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами Рівненське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області поданням від 24.05.2023 № 16832/200-04-23 надіслало до Головного управління ДПС у Рівненській області для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій до підприємця та позбавлення ліцензій.

Розглянувши матеріали подання Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області начальником Головного управління ДПС у Рівненській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 13.07.2023 № 17, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно з абз. 14 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» за порушення вимог ст.15-3 цього Закону застосовано штраф у сумі 6800 грн.

Зазначене рішення про застосування фінансових санкцій у встановленому порядку було надіслано Головним управлінням ДПС у Рівненській області ФОП ОСОБА_1 . Поштове відправлення було повернуто відправнику із зазначенням причин повернення «за закінченням терміну зберігання».

Надалі Головним управлінням ДПС у Рівненській області ФОП ОСОБА_1 було надіслано податкову вимогу від 09.10.2023 № 0-1700, згідно з якою в останньої станом на 08.10.2023 існує податковий борг в сумі 6800 грн, який підлягає терміновій сплаті.

Зазначена податкова вимога у встановленому порядку була надіслана Головним управлінням ДПС у Рівненській області ФОП ОСОБА_1 . Поштове відправлення було повернуто відправнику із зазначенням причин повернення «за закінченням терміну зберігання».

Оскільки ФОП ОСОБА_1 добровільно не сплатила вказаний податковий борг, Головне управління ДПС у Рівненській області звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України).

Податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи підтверджено, що контролюючим органом для ФОП ОСОБА_1 було сформовано податкову вимогу.

За правилами п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня (п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України).

З урахуванням строків давності, визначених ст. 102 Податкового кодексу України, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення (абз.1 п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України).

Реалізуючи зазначене право, ФОП ОСОБА_1 звернулася до позивача із зустрічним позовом у цій справі, як згадувалось вище.

Враховуючи вимоги зустрічного позову та матеріали справи, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (далі Закон № 481/95) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

За правилами ст. 15 Закону № 481/95 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років (п. 2 ч. 1 ст. 15-3 Закону № 481/95).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 481/95 за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17 000 гривень; порушення вимог статті 15-3 цього Закону 6800 грн (абзаци 5, 9 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95).

Відтак, Закон № 481/95 забороняє здійснювати продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років, а також здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями (крім столових вин) за відсутності відповідної ліцензії. У разі здійснення зазначеної діяльності до суб`єкта господарювання застосовується відповідна відповідальність.

При цьому, враховуючи зміст наведених положень законодавства, визначальним для вирішення питання застосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій є саме факт реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності відповідних ліцензій та з порушенням встановленого порядку (в заборонених місцях, забороненими особами або забороненим особам тощо).

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790.

Відповідно до п. 5 зазначеного Порядку підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Як слідує з матеріалів справи підставою для застосування фінансових санкцій, стали матеріали правоохоронних органів поліції.

Разом з цим, як вірно зазначив суд першої інстанції, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08.06.2023 у справі № 569/6171/23 за позовом ОСОБА_2 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення було скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 29.03.2023 №101, винесену Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, про застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 6800 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення закрито.

За змістом зазначеного рішення, суд дійшов висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, зважаючи на відсутність належних та достатніх доказів, які підтверджують факт адміністративного правопорушення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2023 у справі № 569/6171/23 рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08.06.2023 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд бере до уваги посилання представника позивача на те, що особи, які брали участь у справі №569/6171/23 та у цій справі не є тотожними, проте зазначає таке.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі Закон № 265/95-ВР), суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

За приписами ст. 2 Закону № 265/95-ВР, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Позиції щодо наявності фіскального чеку як доказу вчинення адміністративного правопорушення дотримується Верховний Суд у постанові від 23.04.2019 року у справі № П/811/1217/16.

Суд зазначає, що сам факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 537/2088/17.

Як встановив суд першої інстанції, що у матеріалах про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 фіскальний чек відсутній, а відтак факт продажу нею слабоалкогольного напою неповнолітній особі саме в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (за адресою: АДРЕСА_2 ) не підтверджений належним доказом.

Ба більше, ФОП ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності саме за правопорушення, вчинене її продавцем ОСОБА_2 .

Оскільки наведеним вище судовим рішенням було встановлено факт не підтвердження вчинення ОСОБА_2 інкримінованого їй правопорушення, а саме продаж алкогольних напоїв неповнолітній, а тому застосування до ФОП ОСОБА_1 , як суб`єкта господарювання, фінансових санкцій за вказане правопорушення на підставі спірного рішення також є протиправним.

Відтак, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі № 460/27989/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 27 червня 2024 року